Справа № 367/11387/25
Провадження №2/367/318/2026

РІШЕННЯ
Іменем України
27 травня 2026 року м. Ірпінь
Ірпінський міський суд Київської області в складі:
головуючого судді Одарюка М.П.
за участю секретаря судового засідання Бобриш М.С.
відповідача ОСОБА_1 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Ірпені цивільну справу № 367/11387/26 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
УСТАНОВИВ:
Позиція сторін у справі.
В вересні 2025 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому просив суд стягнути з останнього заборгованість за картковим рахунком № НОМЕР_1 , відкритим в межах кредитного договору № 2021606910_CARD в розмірі 123 402,50 грн, з яких: 54 600,00 грн – загальна сума боргу по тілу кредиту; 68 802,50 грн – загальна сума боргу по відсотках; 0,00 грн – загальна сума боргу по комісії. В обґрунтування вказано, що відповідач отримав, згідно з укладеним договором з фінансовою установою, грошові кошти на умовах повернення, строковості, платності, однак у порушення взятих на себе зобов`язань не повернув тіла кредиту, не сплатив суму відсотків за користування кредитними коштами.
У відзиві на позовну заяву (а.с.99-100) відповідач вказує, що в 2018 році він уклав з АТ «ОТП БАНК» кредитний договір № 2021606910_CARD про надання банківських послуг в межах якого було відкрито картковий рахунок № НОМЕР_1 . 14 березня 2025 року між АТ «ОТП БАНК» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів укладено договір факторингу № 14/03/25, відповідно до умов якого право грошової вимоги за визначеним картковим рахунком, відкритим в межах кредитного договору № 2021606910_CARD, перейшло до ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів». Відповідно до п. 6.2.3 договору факторингу, право вимоги переходить до ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» з моменту підписання сторонами цього договору, після чого ТОВ « ФК «Європейська агенція з повернення боргів стає новим кредитором по відношенню до боржників стосовно їх заборгованості. За чинним законодавством України, станом на 2026 рік, існує обов`язок письмово проінформувати боржника про зміну власника, чого позивачем зроблено не було. Просив застосувати до позовних вимог строки позовної давності ( а.с.83-84).
Представник позивача в судове засіданні не прибув, в позовній заяві просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги просив задовольнити в повному обсязі.
Відповідач в судовому засідання пояснив суду, що дійсно в 2018 році укладав договір № 2021606910_CARD з АТ « ОТП БАНК», йому було надано кредит у вигляді встановленої кредитної лінії з лімітом 30 374,00 грн, який він погасив у повному обсязі. Просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог позивача у повному обсязі.
Дослідивши письмові матеріали справи, вивчивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши надані докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов таких висновків.
Положеннями ч. 1 ст.13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Фактичні обставини справи.
Судом встановлено, що 25 листопада 2018 року AT «ОТП БАНК» та ОСОБА_1 уклали кредитний договір № 2021606910_CARD ( а.с.4-8).
На виконання умов кредитного договору № 2021606910_CARD від 25 листопада 2018 року ОСОБА_1 була надано картка № НОМЕР_2 (INSTANT CARD) строк дії якої до 08/21 ( а.с.11).
Із копії чеку (який є невід`ємною частиною кредитного договору № 2021606910_CARD від 25 листопада 2018 року) вбачається, що в рамках договору про видачу та обслуговування міжнародних платіжних пластикових карток, шляхом введення вірного пін –коду та проставлення підпису на цьому чеку, клієнт підтверджує отримання кредиту у розмірі 33 874,00 грн, зі сплатою процентів за його користування із розрахунку 0,0001% річних. Повернення кредиту і процентів здійснюється згідно наступного графіку: кількість щомісячних платежів 10 (клієнт має право дострокового повернення кредиту) щомісячний платіж складає 3 037,40 грн, дата платежу: протягом платіжного періоду – щомісячно ( а.с.11 зворот).
Із виписки з рахунка приватного клієнта № 2021606910_CARD, розрахунковий період з 25.11.2018 по 14.03.2025 року вбачається, що у ОСОБА_1 відсутня заборгованість (а.с.12-21).
Згідно розрахунку заборгованості за договором №2021606910_CARD від 25.11.2018 картковий рахунок НОМЕР_1 UAH про видачу та обслуговування міжнародних платіжних пластикових карток (особистих) по клієнту 3041820439 ОСОБА_1 станом на 14 березня 2025 року значиться заборгованість у розмірі 123 402,50 грн ( а.с.22-33).
14 березня 2025 року AT «ОТП БАНК» та ТОВ «ФК «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» укладено договір факторингу № 14/03/25, відповідно до умов якого право грошової вимоги за кредитним договором , №2021606910_CARD від 25.11.2018 укладеним між AT «ОТП БАНК» та ОСОБА_1 , перейшло до ТОВ «ФК «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» ( а.с.34-37).
Відповідно до Реєстру боржників № 2 до договору факторингу № 14/03/25 від 14 березня 2025 року, ТОВ «ФК «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 у сумі 120 402,50 грн, з яких: 54 600 грн сума заборгованості за основною сумою боргу; 68 802,50 грн сума заборгованості за відсотками; 0, 00 грн сума заборгованості за пенею (а.с.37).
З моменту отримання права вимоги до ОСОБА_1 , а саме з 14 березня 2025 року ТОВ «ФК «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій.
Позиція суду та оцінка аргументів учасників розгляду.
Так, згідно з ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Відповідно до ч. 1-2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Згідно з статтею 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
За статтею 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 дійсно було укладено №2021606910_CARD від 25.11.2018, що не заперечував сам відповідач у судовому засіданні.
Згідно паспорту про споживчий кредит , який підписаний відповідачем, сума кредиту 33 874,00 ( з можливістю збільшення відповідно до умов договору); тип кредиту – кредитна лінія, строк кредиту 36 місяців ( з правом пролонгації), процентна ставка 0,01% річних, що діє протягом пільгового періоду, 5% щомісяця, що діє після закінчення пільгового періоду, загальні витрати за кредитом 3 250,42 грн; орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача за весь строк користування кредитом 13 250,42 грн, реальна річна процентна ставка 79,56% річних ( а.с.5 зворот)
При цьому, заявлено до стягнення товариством тіла кредиту на суму 54 600,00 грн. без жодного обґрунтування у позовній заяві.
ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» вказувало, що укладеним між банком (первісним кредитором) та позичальником, тобто ОСОБА_1 договір за своєю природою є змішаним договором кредитного договору та договору про видачу і обслуговування міжнародних кредитних пластикових карток.
Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Такі дані встановлюються, зокрема, письмовими доказами, якими є документи, що містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (частина перша статті 95 ЦПК України).
Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Стаття 80 ЦПК України передбачає, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Відповідно до ч. 1 ст. 95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.
Судом першої інстанції не враховано, що належними доказами, що підтверджують наявність заборгованості та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
Згідно правової позиції, яка була висловлена у постанові Верховного Суду від 30 січня 2018 у справі № 161/16891-15 про стягнення заборгованості за кредитним договором (провадження № 61-517св18), банк зобов`язаний доводити отримання позичальником грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір за допомогою первинних документів, оформлених відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
Відповідно до п. 62 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.
Наданий позивачем розрахунок заборгованості за кредитним договором не містить даних про суму наданого кредиту та процентну ставку обрахунку заборгованості по відсоткам. Надані позивачем документи лише констатують наявність заборгованості у фіксованій сумі, нарахування відсотків, плату за обслуговування рахунку, але не підтверджують її наявність, походження і розмір.
З урахуванням того, що наданий позивачем розрахунок суми боргу за кредитним договором не є зведеним документом, не був погоджений з відповідачем і не підтверджений первинними обліковими бухгалтерськими документами, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено наявності у відповідача заборгованості за вказаними договором кредиту у розмірі, зазначеному у розрахунку.
Із виписки з рахунка приватного клієнта № 2021606910_CARD, розрахунковий період з 25.11.2018 по 14.03.2025 року вбачається, що у ОСОБА_1 відсутня заборгованість.
Розрахунок заборгованості, на який посилався позивач у позові і який досліджувався судом, фактично є документом, що складений позивачем, в якому останній стверджує про наявність у відповідача заборгованості за кредитним договором у певній сумі.
Крім того, стягнення відсотків, нарахованих після закінчення терміну дії кредитного договору, суперечить висновкам Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 28 березня 2018 року в справі № 14-10цс18 та від 04 липня 2018 року в справі № 14-154цс18 та законодавства України, у відповідності до яких «за змістом статті 526, частини першої статті 530, статті 610 та частини першої статті 612 ЦК України для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Подібні правові висновки викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду: від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18)від 05 квітня 2023 року у справі № 910/4518/16 (провадження № 12-16гс22), у постанові Верховного Суду від 17 травня 2023 року у справі № 707/206/22 (провадження № 61-9369св22).
Стосовно посилання відповідача на те, що йому не було повідомлено про відступлення прав вимоги суд зазначає наступне.
Відповідно до статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно зі статтею 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.
Відповідно до статті 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.
Відповідно до статті 518 ЦК України боржник має право висувати проти вимоги нового кредитора у зобов`язанні заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент одержання письмового повідомлення про заміну кредитора.
Наслідками неповідомлення боржника є відповідальність нового кредитора за ризик настання несприятливих для нього наслідків і визнання виконання боржником зобов`язання первинному кредитору належним.
Неповідомлення боржника про заміну кредитора не тягне за собою відмову у позові новому кредитору, а може впливати на визначення розміру боргу перед новим кредитором у випадку проведення виконання попередньому або ж свідчити про прострочення кредитора. 
Тобто факт неповідомлення боржника про уступку права вимоги новому кредитору за умови невиконання боржником грошового зобов`язання не є підставою для звільнення боржника від виконання зобов`язань.
З огляду на викладене, саме по собі неповідомлення позичальника про уступку права вимоги, на що посилається ОСОБА_1 , не припиняє зобов`язань сторін за кредитним договором і не може бути підставою для відмови у стягненні заборгованості за кредитним договором на користь нового кредитора. 
Стосовно заяви відповідача про застосування строків позовної давності варто зазначити, що Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу на те, що суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість останнього. І тільки якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності у разі відсутності визнаних судом поважними причин її пропуску, про які повідомив позивач (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц, пункти 138-140 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16).
З огляду на наведені вище висновки про необґрунтованість позовних вимог, з підстав наведених вище, суд питання застосування позовної давності не вирішує.
Таким чином, враховуючи вище наведені положення законодавства, а також досліджені у справі докази, суд, оцінивши їх з точки зору достатності для встановлення фактичних обставин, якими обґрунтовуються заявлені позовні вимоги, дійшов висновку про відмову в задоволенні позову за недоведеністю заявлених вимог.
Також, оскільки у задоволенні позову відмовлено, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на позивача.
На підставі наведеного та керуючись статтями4,12,76,77,78,80,81141,258,259,264,265, 352, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:
У задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити за їх недоведеністю.
З текстом рішення можна ознайомитись в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням http://reyestr.court.gov.ua
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників справи згідно п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:
Позивач: Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», код ЄДРПОУ 35625014, місце знаходження юридичної особи: 01032, м. Київ, вулиця Симона Петлюри,30, реквізити IBAN НОМЕР_3 у АТ « ТАСкомбанк».

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_1 

Суддя М.П. Одарюк