ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2026 року	м. Львів	Справа № 914/1437/24	

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді (судді-доповідача) Прядко О.В.,
суддів: Рима Т.Я., Манюка П.Т.,
секретар судового засідання Слободянюк В.С.,

за участю:
представника позивача Середяка Б.В.,
представника відповідача 1 Сеньківа А.І.,
представник відповідача 2 не прибув,

розглянувши апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Львівській області вих. № 914/1437/24 від 23.03.2026 (вх. № апеляційного суду 01-05/874/26 від 24.03.2026)
на ухвалу Господарського суду Львівської області від 09.03.2026 (повну ухвалу складено і підписано 13.03.2026, суддя Бортник О.Ю.)
у справі № 914/1437/24
за позовом Головного управління ДПС у Львівській області
до відповідача 1 Товариства з обмеженою відповідальністю "Агроном Центр",
до відповідача 2 Товариства з обмеженою відповідальністю "Сайлен Трейд"
про визнання договору недійсним,

УСТАНОВИВ:

Головне управління ДПС у Львівській області з метою реалізації своїх повноважень як контролюючого органу, що закріплені у пп. 20.1.30 п. 20.1 ст. 20 ПК України, звернулось до Господарського суду Львівської області з позовом про визнання недійсним укладеного між відповідачами договору поставки від 01.06.2020 № 01/06/2020 на підставі ч. 3 ст. 228 ЦК України як такого, що суперечить інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
Позивач вважає, що спірний правочин спрямований на створення штучних підстав для незаконного отримання права на податковий кредит і, як наслідок, на зменшення податкових зобов`язань, тобто відповідачі не мали на меті досягти наслідків, обумовлених договором, та уклали його виключно для отримання податкової вигоди.
В обґрунтування своїх доводів позивач посилається на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 15.02.2023 у справі № 757/42924/20-к (т. 4, а.с. 192-195), якою підтверджується той факт, що юридичну особу відповідача 2 створено її засновником за винагороду, без наміру здійснювати господарську діяльність, передбачену Статутом підприємства, за відсутності необхідних матеріально-технічних засобів. Засновник відповідача 2 своїми умисними діями, що виразились у внесенні завідомо неправдивих відомостей у документи, які відповідно до закону подаються для проведення державної реєстрації юридичної особи відповідача 2, вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 205-1 КК України. Обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення визнав свою вину та був звільнений від кримінальної відповідальності на підставі ст. 45 КК України у зв`язку з дійовим каяттям.
Позивач керується висновками Великої Палити Верховного Суду, які викладено у постанові від 29.09.2024 у справі № 580/4531/23, та ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 29.04.2024 у справі № 380/30481/23, якою було закрито провадження у справі за позовом Головного управління ДПС у Львівській області до ТОВ "Агроном Центр" та ТОВ "Сайлен Трейд" про визнання недійсним договору на підставі п. 1 ч. 1 ст. 238 КАС України, оскільки дана справа не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, спір повинен розглядатись в порядку господарського судочинства.
Ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 29.04.2024 про закриття провадження у справі № 380/30481/23 позивач оскаржив до Восьмого апеляційного адміністративного суду. Ухвалою від 11.06.2024 апеляційну скаргу залишено без руху у зв`язку з її невідповідністю вимогам ст. 296 КАС України, а саме не додано документа про сплату судового збору та надано десятиденний строк для усунення виявлених недоліків.
Ухвалою від 26.06.2024 у справі № 380/30481/23 Восьмий апеляційний адміністративний суд, зокрема, продовжив строк для усунення недоліків апеляційної скарги на десять днів. Ухвалою від 10.07.2024 апеляційний суд відмовив у задоволенні клопотання Головного управління ДПС у Львівській області про продовження строку для усунення недоліків апеляційної скарги або відстрочення сплати судового збору та повернув апеляційну скаргу скаржнику у зв`язку з неусуненням її недоліків та несплатою скаржником судового збору.
Ухвалою від 22.10.2024 у справі № 380/30481/23 Восьмий апеляційний адміністративний суд залишив без руху повторну апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Львівській області на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 29.04.2024 про закриття провадження у справі № 380/30481/23.
18.11.2024 апеляційний адміністративний суд ухвалою відмовив Головному управлінню ДПС у Львівській області у задоволенні заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження, визнавши причини його пропуску неповажними, а також відмовив у відкритті апеляційного провадження.
Ухвалою від 07.01.2025 Верховний Суд відмовив у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Головного управління ДПС у Львівській області на ухвалу Восьмого апеляційного адміністративного суду від 18.11.2024 у справі №380/30481/23.
Отже, зверненню позивача з цим позовом до Господарського суду Львівської області передувало його звернення до Львівського окружного адміністративного суду (справа №380/30481/23). Львівський окружний адміністративний суд, постановляючи ухвалу про закриття провадження у справі № 380/30481/23 через непідвідомчість, врахував висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 29.02.2024 у справі №580/4531/23, та зазначив, що даний спір повинен розглядатись в порядку господарського судочинства.

Короткий зміст ухвали місцевого господарського суду та мотиви її прийняття. 
Господарський суд Львівської області ухвалою від 09.03.2026 закрив провадження у справі № 914/1437/24 за позовом Головного управління ДПС у Львівській області до ТОВ "Агроном Центр" та ТОВ "Сайлен Трейд" про визнання недійсним договору поставки від 01.06.2020 № 01/06/2020 у зв`язку з відсутністю підстав для розгляду господарським судом справи адміністративної юрисдикції.
Суд першої інстанції, з урахуванням позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 08.05.2025 у справі № 420/12471/22, дійшов висновку, що справа за позовом контролюючого органу про визнання недійсним правочину, укладеного господарюючими суб`єктами, які не здійснювали господарської діяльності, що підтверджується ухвалою суду про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності у зв`язку з його дійовим каяттям на підставі ст. 45 КАС України, підлягає розгляду адміністративними судами за правилами КАС України. 
Крім того, суд взяв до уваги ту обставину, що позивач подав позов, реалізуючи свої повноваження контролюючого органу, що закріплені у п.п. 20.1.30 п. 20.1 ст. 20 ПК України, а відтак спір у справі пов`язаний з реалізацією позивачем компетенції щодо здійснення податкового контролю, отже є публічно-правовим.
Суд першої інстанції відхилив доводи позивача про те, що даний спір має розглядатися Господарським судом Львівської області, оскільки у справах №380/30481/23 та №914/1437/24 позивач звертався із самостійними позовами до Львівського окружного адміністративного суду та до Господарського суду Львівської області, предмети позову у цих справах відрізняються. У справі № 914/1437/24 позивач не заявляв позовної вимоги про стягнення в дохід держави з ТОВ "Агроном Центр" 2600075 грн, а з ТОВ "Сайлен Трейд" всього одержаного майна за договором поставки від 01.06.2020 №01/06/2020, на відміну від справи №380/30481/23. Клопотання Головного управління ДПС у Львівській області про передачу адміністративної справи № 380/30481/23 за підсудністю до Господарського суду Львівської області, виходячи з того, що провадження було закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 238 КАС України, не надходило, таке клопотання судом не задовольнялось, справа № 380/30481/23 за позовом Головного управління ДПС у Львівській області до відповідачів про визнання недійсним договору поставки від 01.06.2020 № 01/06/2020 та про стягнення в дохід держави з ТОВ "Агроном Центр" 2600075 грн, а з ТОВ "Сайлен Трейд" всього одержаного майна за цим договором до Господарського суду Львівської області не передавалась.
Неналежна реалізація позивачем наданого йому КАС України права на апеляційне оскарження ухвали Львівського окружного адміністративного суду від 29.04.2024 про закриття провадження у справі № 380/30481/23 (несплата скаржником судового збору та пропуск строку на апеляційного оскарження без поважних причин), а відтак і нездійснення позивачем права на подання клопотання про передачу адміністративної справи № 380/30481/23 за підсудністю до Господарського суду Львівської області, не можуть слугувати підставами для вирішення адміністративної справи в порядку господарського судочинства після закриття 29.04.2024 провадження у справі Львівським окружним адміністративним судом. Такого висновку суд першої інстанції дійшов з огляду на те, що розгляд господарським судом згаданої адміністративної справи, за наведених вище та встановлених судом обставин, свідчитиме про наявність в учасників справи можливості змінювати юрисдикцію судів щодо розгляду справ на власний розсуд шляхом неналежної реалізації наданих їм процесуальних прав. Вказане суперечитиме приписам ч. 1 ст. 20 ГПК України, відповідно до якої підвідомчість справ судам різної юрисдикції встановлюється законом, адже господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках.

Короткий зміст вимог та узагальнені доводи апеляційної скарги.
Не погодившись з ухвалою Господарського суду Львівської області від 09.03.2026 у справі № 914/1437/24, Головне управління ДПС у Львівській області подало до Західного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу вих. № 914/1437/24 від 23.03.2026, у якій просить скасувати вказану ухвалу та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. 
Скаржник вважає оскаржувану ухвалу незаконною та необґрунтованою, прийнятою з порушенням норм процесуального права, адже закриття провадження у цій справі з тих підстав, що спір належить розглядати в адміністративній, а не господарській юрисдикції, при наявності рішення адміністративного суду, що набрало законної сили, яким відмовлено у відкритті провадження за правилами адміністративного судочинства, ставить під загрозу сутність гарантованого Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод права позивача на доступ до суду та на ефективний засіб юридичного захисту. Зважаючи на існування юрисдикційного конфлікту та імперативний припис ч. 5 ст. 170 КАС України, який перешкоджає позивачу повторно звернутись із цим позовом до адміністративного суду, справа має бути розглянута за правилами господарського судочинства з метою створення умов для ефективної реалізації права позивача на доступ до правосуддя.
Скаржник просить суд апеляційної інстанції врахувати висновки Верховного Суду у складі колегії суддів першої судової палати Касаційного цивільного суду від 28.10.2020 у справі № 183/2762/19.
Скаржник вважає твердження суду про те, що предмети позову у справах № 380/30481/23 та № 914/1437/24 відрізняються, формальними та помилковими, оскільки в обох випадках ключовою вимогою є визнання недійсним договору поставки від 01.06.2020 №01/06/2020, а відсутність вимоги про стягнення коштів у другій справі не змінює правової природи основного спору.
Суд дійшов хибного висновку, що спір є публічно-правовим лише на підставі реалізації позивачем повноважень, визначених пп. 20.1.30 п. 20.1 ст. 20 ПКУ. 
Суд необґрунтовано та безпідставно послався на п. 8 ч. 1 ст. 20 ГПК України у редакції станом на 03.06.2024, чинній на час звернення позивача з позовом до суду, зокрема, з огляду на відкриття провадження у справі (№ 914/1437/24) ще 24.06.2024, а закриття провадження - лише 09.03.2026. В порушення приписів ст. 2 ГПК України, суд не роз`яснив позивачу, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи.
Позивач не "змінює юрисдикцію на власний розсуд", а реалізує право на судовий захист після того, як один суд уже відмовив у розгляді. Вибір юрисдикції позивачем під час повторного звернення до господарського суду був не самовільною зміною юрисдикції, а вимушеною процесуальною дією, зумовленою наявністю чинної ухвали адміністративного суду про закриття провадження у справі № 380/30481/23. Ризик будь-якої помилки суду, який невірно визначив юрисдикцію, має покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються. Суд першої інстанції вдався до надмірного формалізму замість захисту порушеного права.

Короткий зміст відзиву на апеляційну скаргу.
ТОВ "Агроном Центр" у відзиві від 02.04.2026 просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, зазначаючи про те, що судова практика стосовно визначення юрисдикції спору не змінювалася. Справу позивач помилково відніс до господарської юрисдикції, посилаючись на постанову Великої Палати Верховного Суду у справі №580/4531/23, яка не релевантна до справи №914/1437/24. Оскільки справа №580/4531/23 не є подібною до справи №420/12471/22, вона так само не є подібною і до справи №914/1437/24, що вказує на помилковість віднесення цієї справи до господарської юрисдикції ще від моменту подання позову, а посилання на постанову у справі № 580/4531/23 є нерелевантним, така від початку не підлягала застосуванню до спірних правовідносин.
Оскільки податковий орган не є стороною правочину і його цивільні права не порушені, такий спір не належить до господарської юрисдикції. На думку відповідача 1, ця справа підлягає розгляду у порядку адміністративного судочинства навіть за наявності ухвали про закриття провадження з нереабілітуючих підстав, а не вироку. 
Закриття провадження у справі № 914/1437/24 через її непідвідомчість господарському суду не є порушенням права на доступ до правосуддя за ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Неможливість розгляду спору в порядку адміністративного судочинства є наслідком виключно процесуальної поведінки позивача, який не оскаржив належним чином ухвалу про закриття провадження в адміністративній справі, що у свою чергу не може слугувати підставою для розгляду справи судом неналежної юрисдикції та не виправдовує порушення права відповідача на справедливий суд, елементом якого є право на розгляд справи судом, установленим законом. Відповідач 1 вважає, що розгляд справи у порядку господарського судочинства буде грубим порушенням Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки держава фактично самостійно змінюватиме юрисдикцію розгляду справ шляхом вчинення непослідовних дій.

Рух справи, заяви, клопотання, процесуальні дії в суді апеляційної інстанції.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.03.2026, апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Львівській області у справі № 914/1437/24 розподілено колегії суддів Західного апеляційного господарського суду у складі: головуючого судді Прядко О.В., суддів: Манюка П.Т., Рима Т.Я.
30.03.2026 до апеляційного суду від представника Головного управління ДПС у Львівській області надійшла заява про усунення недоліків від 27.03.2026, до якої додано платіжну інструкцію № 527 від 23.03.2026 про сплату судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 2662,40 грн.
Ухвалою від 30.03.2026 у справі № 914/1437/24 апеляційний господарський суд відкрив апеляційне провадження та призначив розгляд апеляційної скарги в судовому засіданні 23.04.2026.
Відповідач 2 процесуальним правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, участь повноважного представника у засіданні суду апеляційної інстанції не забезпечив, хоча про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся завчасно та належним чином (т. 5, а. с. 73, 90).
Відповідно до ч. 12 ст. 270 ГПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції (ч. 3 ст. 263 ГПК України).
Враховуючи викладене і те, що матеріали справи містять обсяг відомостей, достатній для розгляду апеляційної скарги, явка учасників справи в судове засідання обов`язковою не визнавалась, колегія суддів розглядає апеляційну скаргу у справі № 914/1437/24 за відсутності представника відповідача 2.
Представник позивача (скаржника) у судовому засіданні 23.04.2026 підтримав вимоги та доводи апеляційної скарги, просив скасувати оскаржуване судове рішення та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, акцентуючи на тому, що право на звернення до суду не може бути обмежене через юрисдикційний конфлікт. 
Представник відповідача 1 заперечив проти задоволення апеляційної скарги, зауваживши, що цей спір підлягає вирішенню в порядку адміністративного судочинства, натомість розгляд справи № 914/1437/24 за правилами господарського судочинства буде грубим порушенням права відповідача на справедливий суд.
23.04.2026 проголошено вступну та резолютивну частини цієї постанови.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції під час ухвалення постанови. Оцінка аргументів учасників справи і висновків суду першої інстанції.
Відповідно до ч. ч. 1-5 ст. 236 ГПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Згідно з приписами ч. ч. 1, 2 ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. 
Предметом апеляційного перегляду є ухвала про закриття провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 231 ГПК України у зв`язку з тим, що спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства.
Відповідно до ч. 2 ст. 231 ГПК України, якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи. У разі надходження до суду справи, що підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства, після закриття провадження Верховним Судом чи судом апеляційної інстанції в порядку цивільного чи адміністративного судочинства, провадження у справі не може бути закрите з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті.
Згідно з положеннями ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Право кожної особи на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу закріплено ст. 16 ЦК України. 
Порушенням вважається такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке; порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.
Позивач, тобто особа, яка подала позов, реалізуючи своє право на судовий захист, визначає зміст свого порушеного права або охоронюваного законом інтересу та обґрунтовує підстави позову, зважаючи на власне суб`єктивне уявлення про порушення, невизнання чи оспорювання своїх прав або охоронюваних законом інтересів, а також визначає спосіб захисту такого права.
У свою чергу суд перевіряє доводи позивача і, залежно від встановленого, вирішує питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту. Вирішуючи спір, суд надає об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу, а також визначає, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.
Право на розгляд справи означає право особи звернутися до суду та право на те, що його справа буде розглянута та вирішена судом, до підсудності якого вона віднесена. Особі має бути забезпечена можливість реалізувати вказані права без будь-яких перепон чи ускладнень. Здатність особи безперешкодно отримати судовий захист є змістом поняття доступу до правосуддя.
Як вбачається з матеріалів справи, Львівський окружний адміністративний суд ухвалою від 29.04.2024, задовольняючи заяву представника ТОВ "Агроном Центр" про закриття провадження від 11.04.2024 та закриваючи провадження у справі №. 380/30481/23, врахував висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 29.02.2024 у справі № 580/4531/23.
Ухвалою Касаційного адміністративного суду від 28.05.2024 на розгляд Великої Палати Верховного Суду була передана справа № 420/12471/22, у якій вирішувалося питання про відступ від правового висновку стосовно підвідомчості категорії справ, до яких належить і справа № 914/1437/24, викладеного в раніше ухваленій постанові Великої Палати Верховного Суду від 29.02.2024 у справі № 580/4531/23.
Так, у п. 60 постанови Великої Палати Верховного Суду від 08.05.2025 у справі №420/12471/22 зазначено, що спірні правовідносини у господарській справі №580/4531/23 суттєво відрізняються за змістом від тих, що склались в адміністративній справі №420/12471/22.
У справі № 420/12471/22 Велика Палата Верховного Суду виснувала про підвідомчість судам господарської юрисдикції спору за позовом контролюючого органу до суб`єктів господарювання про визнання недійсним правочину (договору) з огляду на те, що між сторонами спірного договору, а також між ними та позивачем [податковим органом] відсутні відносини влади та підпорядкування у спірних правовідносинах з його укладення чи виконання, зміст цього правочину не визначає прав та обов`язків його учасників у публічно-правовій сфері, саме тому, заявляючи позов про визнання недійсним договору та застосування наслідків його недійсності, позивач - ГУ ДПС втручається у сферу приватноправових відносин, що склалися між відповідачами на принципах свободи вибору контрагентів та свободи договору.
Обставини у справі № 420/12471/22 відмінні від справи № 580/4531/23 відсутністю фактичної господарської діяльності товариства, що свідчить про неподібність правовідносин у порівнюваних ситуаціях та, як наслідок, відсутність підстав для відступу від висновку щодо застосування норми права в подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленій постанові Великої Палати Верховного Суду від 29.02.2024 у справі №580/4531/23.
При вирішенні питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду адміністративних і господарських справ недостатньо застосування виключно формального критерію - визначення суб`єктного складу спірних правовідносин. Визначальною ознакою для правильного вирішення спору є характер правовідносин, з яких виник спір. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин, а суб`єкт владних повноважень у цих правовідносинах реалізує свої владо-управлінські функції.
Отже у справі №420/12471/22 Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що справи за позовами контролюючого органу про визнання правочинів, укладених підприємствами, які не здійснювали господарської діяльності, що встановлено вироком суду, недійсними та застосування визначених законом наслідків їх недійсності підлягають розгляду адміністративними судами за правилами КАС України, оскільки такі спори пов`язані з реалізацією органами Державної податкової служби України компетенції щодо здійснення податкового контролю, а отже є публічно-правовими.
Як встановила колегія суддів апеляційного господарського суду, Головне управління ДПС у Львівській області спочатку зверталось з аналогічним позовом до адміністративного суду, що узгоджується з висновками стосовно юрисдикції, яких зрештою дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.05.2025 у справі №420/12471/22, однак провадження у справі було закрито та роз`яснено позивачу, що спір повинен розглядатись в порядку господарського судочинства (ухвала Львівського окружного адміністративного суду від 29.04.2024 у справі № 380/30481/23).
Щодо висновку суду першої інстанції про різні предмети позову у справах №380/30481/23 та №914/1437/24 колегія суддів зауважує, що наявність похідної вимоги про стягнення в дохід держави з ТОВ "Агроном Центр" 2600075,00 грн, а з ТОВ "Сайлен Трейд" всього одержаного майна за договором поставки від 01.06.2020 № 01/06/2020 у справі № 380/30481/23 та її відсутність у справі № 914/1437/24 не змінює характеру спірних правовідносин між сторонами, оскільки обидва позови виникають з одного й того ж договору та зводяться до вирішення питання щодо його дійсності. Вимога про стягнення має акцесорний характер і є лише наслідком встановлення недійсності правочину. 
Колегія суддів вважає обґрунтованими доводи скаржника стосовно обмеження його права на суд та доступ до суду, оскільки, з огляду на обставин справи та приписи п. 2 ч. 1 ст. 170 КАС України, позивач вичерпав право на судовий захист в суді адміністративної юрисдикції за заявленим позовом. Зважаючи на викладене та пріоритет забезпечення принципу правової визначеності, є підстави для висновку, що розгляд цього спору має завершитися за правилами господарського судочинства з метою створення умов для ефективної реалізації права позивача на доступ до правосуддя.
Позиція відповідача 1 щодо порушення його права на справедливий суд у разі розгляду цієї справи судом, якому вона не підсудна, не є послідовною, адже за аналогічних обставин, як у справі №380/30481/23, так і у справі №914/1437/24, відповідач займає взаємовиключні процесуальні позиції щодо визначення підсудності та заявляє клопотання про закриття провадження з цих підстав. Така поведінка відповідача 1 спрямована на унеможливлення розгляду спору по суті, а не на захист прав відповідача, зокрема права на розгляд справи належним судом.
Таким чином, зважаючи на існування юрисдикційного конфлікту, колегія суддів вважає, що ця справа має бути розглянута за правилами господарського судочинства лише тому, що позивачу має бути забезпечено доступ до правосуддя, а відтак суд першої інстанції допустив порушення норми процесуального права, що призвело до постановлення ухвали, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги.
Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 275 ГПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Статтею 280 ГПК України унормовано, що підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
Згідно з положеннями ч. 3 ст. 271 ГПК України, у випадках скасування судом апеляційної інстанції, зокрема, ухвали про закриття провадження у справі справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.
Враховуючи вищевикладене і те, що повторне звернення з цим позовом до адміністративного суду для позивача є неможливим, апеляційна скарга Головного управління ДПС у Львівській області від 23.03.2026 є обґрунтованою та підлягає задоволенню, а оскаржувана ухвала - скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Розподіл судових витрат.
З огляду на скасування оскаржуваної ухвали та направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, розподіл судових витрат у цій справі, з урахуванням положень ст. 129 ГПК України, апеляційним судом не здійснюється. 

Керуючись ст. ст. 269, 270, 271, 275, 280, 281-284 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Львівській області вих. №914/1437/24 від 23.03.2026 (вх. № 01-05/874/26 від 24.03.2026) задовольнити.
2. Ухвалу Господарського суду Львівської області від 09.03.2026 у справі №914/1437/24 скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
3. Матеріали справи №914/1437/24 повернути до Господарського суду Львівської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, визначені ст. ст. 287-291 ГПК України.

Повний текст постанови складено та підписано 04.05.2026.

Головуючий суддя (суддя-доповідач) Прядко О.В.

Суддя Рим Т.Я.

Суддя Манюк П.Т.