Справа №278/3767/25

В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 травня 2026 року м. Житомир
Житомирський районний суд Житомирської області в складі:
головуючої судді ОСОБА_1 , 
за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , 
прокурора ОСОБА_3 , 
обвинуваченого ОСОБА_4 , 
захисника ОСОБА_5 ,
потерпілого ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Житомирського районного суду Житомирської області кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 12025060610000383 від 01.07.2025, за обвинуваченням
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Тернополя Тернопільської області, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , 
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, -
ВСТАНОВИВ:
У провадженні Житомирського районного суду Житомирської області перебуває вище вказане кримінальне провадження, з якого вбачається наступне.
28 липня 2025 року, близько 14 години 20 хвилин ОСОБА_4 підійшов до будинку АДРЕСА_2 , де на 4 поверсі біля ліфту побачив велосипед марки «Azimut» чорно-червоного кольору, який належить ОСОБА_6 .
У цей день, час, місці та за вказаних обставин у ОСОБА_4 виник злочинний умисел направлений на таємне викрадення чужого майна в умовах воєнного стану, а саме - велосипеда марки «Azimut» чорно-червоного кольору, який належить ОСОБА_6 .
Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна в умовах воєнного стану, ОСОБА_4 скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає та вони залишаються непоміченими, взяв велосипед марки «Azimut» чорно-червоного кольору, вартістю 5460 гривень, який належить ОСОБА_6 , скориставшись ліфтом спустився на перший поверх під?їзду будинку АДРЕСА_2 та покинув приміщення вищевказаного будинку.
У подальшому, ОСОБА_4 , утримуючи викрадене майно при собі, місце вчинення кримінального правопорушення залишив, чим спричинив ОСОБА_6 матеріальної шкоди на суму 5460 гривень.
Таким чином, своїми умисними діями, які виразились у таємному викрадені чужого майна, вчиненому в умовах воєнного стану, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України.
У судовому засіданні прокурор просила визнати винним ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, та призначити йому покарання у межах санкції даної статті у виді позбавлення волі на строк 5 років. На підставі ч. 1 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, остаточно визначити ОСОБА_4 покарання у виді 5 років 2 місяців років позбавлення волі; призначений вироком штраф - виконувати самостійно. При призначенні покарання просила врахувати наявність однієї пом`якшуючої та відсутність обтяжуючих покарань обставини, а ткож наявні характеризуючі матеріали. До набрання вироком суду законної сили просила обвинуваченому запобіжний захід не обирати у зв`язку із відбуванням покарання останнім за попереднім вироком. Процесуальні витрати просила стягнути з обвинуваченого. Речові докази залишити у матеріалах кримінального провадження. Щодо цивільного позову - поклалась на розсуд суду.
Потерпілий ОСОБА_6 категорично заперечував проти призначення покарання у виді позбавлення волі обвинуваченому; просив застосувати до нього покарання у виді штрафу, враховуючи наявність дітей на утриманні у обвинуваченого; цивільний позов підтримав та просив його задовольнити; наголосив, що не тримає зла на обвинуваченого, однак потребує грошової компенсації; повідомив, що пробачив обвинуваченого.
У судовому засіданні обвинувачений щиро розкаявся, свою вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні визнав повністю та показав, що дійсно вчинив дане кримінальне правопорушення у час, місці та за обставин, зазначених у обвинуваченні, не оспорюючи доказів по даній справі, здобутих органами досудового слідства. Не заперечував проти розгляду кримінального провадження щодо нього у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України. Цивільний позов визнав частково у сумі, визначеній в експертизі матеріальної шкоди, та 1000,00 грн моральної шкоди; просив пробачення у потерпілого; повідомив, що має на утриманні 4 дітей, 3 з яких неповнолітні, є військовослужбовцем; велосипед, який є предметом злочину - здав у ломбард; просив також не брати до уваги характеристику відносно нього з військової частини. 
Захисник ОСОБА_4 - адвокат ОСОБА_5 при визначенні міри покарання просила врахувати щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, також позицію потерпілого; наголосила, що позовні вимоги визнають частково у сумі 5460,00 грн матеріальної шкоди та 10000,00 грн моральної шкоди; також просила врахувати скрутне матеріальне становище обвинуваченого, наявність на утриманні 4 дітей, відтак просила призначити покарання із застосуванням ст. 69 КК України. 
У зв`язку із повним визнанням обвинуваченим своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення, суд відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, роз`яснивши учасникам судового провадження наслідки застосування даної статті КПК України.
Винуватість ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, підтверджується наданими у судовому засіданні показаннями самого обвинуваченого, який свою вину визнав повністю, щиро розкаявся і пояснив, що дійсно мали місце обставини, зазначені в обвинувальному акті, а також зібраними на нього характеризуючими матеріалами.
За таких обставин, враховуючи показання обвинуваченого, які відповідають фактичним обставинам справи і ним не оспорюються, суд вважає винуватість обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення доведеною та кваліфікує його умисні дії за ч. 4 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна, вчинене в умовах воєнного стану. 
Призначаючи покарання, суд враховує характер та ступінь суспільної небезпеки вчинених кримінальних правопорушень, особу винного, обставини справи, які пом`якшують та обтяжують покарання.
Відповідно до ст. 50 КК України покарання є заходом примусу і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого, та має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами і не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.
Згідно правового висновку, який міститься у Постанові Верховного суду України від 14.04.2016 у справі № 5-23кс15/16, справедливість покарання повинна визначатися з точки зору врахування інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин, у тому числі й потерпілих. Однією з умов досягнення цієї мети є відшкодування завданого злочином збитку або усунення шкоди.
Відтак, судом враховується думка потерпілого, який просив призначити обвинуваченому покарання у виді штрафу, оскільки не тримає на нього зла.
Так, суд, враховує, що обвинувачений вчинив тяжкий злочин, раніше неодноразово судимий, останній раз 17.09.2025 Богунським районним судом міста Житомира за ч. 4 ст. 185 до 5 років 1 місяця позбавлення волі, відомості про перебування на обліках у лікарів нарколога та психіатра відсутні, щиро розкаюється, вину у скоєному визнає у повному обсязі, вчинив злочин повторно, не відшкодував заподіяну потерпілому шкоду, є військовослужбовцем, має на утриманні чотирьох дітей. Відтак, судом встановлено пом`якшуючі обставини під час судового розгляду та відсутність обтяжуючих обставин.
У зв`язку з чим, суд вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого не можливе без ізоляції від суспільства та призначає останньому міру покарання в межах санкції статті.
На переконання суду, саме таке покарання, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, адже відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи і не завдаватиме фізичних страждань, та не принижуватиме людську гідність.
Крім того, судом враховано, що ОСОБА_4 неодноразово судимий, вироки набрали законної сили, однак покарання за ними не було відбуто у повному обсязі.
При цьому, призначаючи основне покарання, суд вважає, що покарання слід призначити із застосуванням положень ст. 71 КК України щодо призначення покарання за сукупністю вироків.
Судом також враховано, що відповідно до ч. 3 ст. 72 КК України основні покарання у виді штрафу та позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю при призначенні їх за сукупністю злочинів і за сукупністю вироків складанню з іншими видами покарань не підлягають і виконуються самостійно.
Питання щодо речових доказів суд вирішує відповідно до ст. 100 КПК України.
Процесуальні витрати на залучення експертів слід стягнути з обвинуваченого.
Пропонована винагорода викривачу у кримінальному провадженні відсутня.
Арешти у межах кримінального провадження не накладались.
Запобіжний захід не обирався.Однак, встановлено, що ОСОБА_4 наразі відбуває покарання за попереднім вироком від 17.09.2025 та перебуває у ДУ «Чортківська УВП (№26)».
Що стосується заявленого потерпілим ОСОБА_6 цивільного позову про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, то суд доходить наступного висновку.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що своїми діями обвинувачений ОСОБА_4 спричинив потерпілому ОСОБА_6 матеріальну шкоду у розмірі 9800,00 грн, на підтвердження чого надав відповідні докази, та моральну шкоду, яку останній оцінює у 10000,00 грн, у зв`язку з тим, що унаслідок вчиненого кримінального правопорушення він та його син, якому був приданий даний велосипед, зазнали моральних страждань, що призвело до порушення ритму нормального суспільного життя. Також просив стягнути з обвинуваченого витрати на правничу допомогу.
У судовому засіданні потерпілий підтримав позовні вимоги у повному обсязі та просив їх задовольнити.
У відповідності до вимог ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння. Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України.
Обвинувачений та його захисник визнали позовні вимоги частково; просили стягнути з обвинуваченого матеріальну шкоду у сумі 5460,00 грн та 1000,00 грн моральної шкоди.
Прокурор поклалась на розсуд суду.
З матеріалів справи вбачається, що на підтвердження розміру матеріальної шкоди, завданого кримінальним правопорушенням, цивільним позивачем надано накладну №20 від 18.05.2024, з якої вбачається, що велосипед придбано за 9800,00. Водночас, згідно висновку експерта №СЕ-19/106-25/11464-ТВ від 08.07.2025 ринкова вартість велосипеда торгівельної марки «Azimut» модель «Aqua 26" G-FR/D 17» станом на 30.06.2025 становить 5460,00 грн.Обвинуваченим завдані збитки відшкодовані не були; велосипедом розпорядився на власний розсуд - здав у ломбард. Відтак, суд приходить до висновку про задоволення вимог про відшкодування матеріальної шкоди частково, а саме у сумі 5460,00 грн, визначеної висновком експерта.
Що стосується вимог про відшкодування моральної шкоди, суд враховує, що внаслідок події потерпілому спричинено моральні страждання, які дійсно позначили негативні зміни у його житті та житті його сина, завдали переживань обом.
Виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, враховуючи загальний життєвий рівень громадян України, і здатність обвинуваченого реально відшкодувати шкоду, суд, вважає за можливе розмір моральної шкоди визначити у сумі 1000,00 грн.
Крім того, до стягнення з відповідача підлягають витрати на правничу допомогу у розмірі 2000,00 гривень, які підтверджені договором про надання правничої допомоги від 14.11.2025 між адвокатом ОСОБА_7 та потерпілим, додатковою угодою №1 від 17.11.2025, детальним описом наданих послуг професійної правничої допомоги, актом надання послуг правничої допомоги, рахунком-фактурою №1 від 25.11.2025, а також платіжною інструкцією від 18.11.2025.
Керуючись ст.ст. 128, 349, 369-371, 374 КПК України, - 
УХВАЛИВ:
ОСОБА_4  визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.
На підставі ч. 1 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до покарання, призначеного за новим вироком, повністю приєднати невідбуте покарання у виді позбавлення волі за вироком Богунського районного суду м. Житомира від 07.09.2025, за яким останнього засуджено за ч. 4 ст. 185 КК України до позбавлення волі на строк 5 років 1 місяця, та остаточно визначити ОСОБА_4 покарання у виді 5 років 2 місяців позбавлення волі.
Строк відбування покарання ОСОБА_4 рахувати з дати набрання вироком законної сили з урахуванням раніше відбутого покарання за попереднім вироком. 
Вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19.04.2024, яким ОСОБА_4 засуджено за ч. 4 ст. 185 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 1800 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 30600 (тридцять тисяч шістсот) гривень - виконувати самостійно.
Запобіжний захід до вступу вироку у законну силу суд не обирає.
Речові докази, а саме DVD-R диск із відеозаписом з камер відеоспостереження, що розташовані в приміщенні ТОВ «ЛОМБАРД ДІМ МІКРОФІНАНС» ПТ «Заставнокредитний ДІМ» - залишити у матеріалах кримінального провадження.
Стягнути із ОСОБА_4 на користь держави 1782,80 грн процесуальних витрат на залучення експерта при проведенні судових експертиз.
Цивільний позов ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 на відшкодування матеріальної шкоди 5460,00 грн та 1000,00 грн на відшкодування моральної шкоди, також витрати на правничу допомогу у сумі 2000,00 грн. В решті вимог відмовити.
Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Житомирського апеляційного суду через Житомирський районний суд Житомирської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції. Вирок, який набрав законної сили, обов`язковий для осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, а також для усіх фізичних та юридичних осіб, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх службових осіб, і підлягає виконанню на всій території України.

Головуюча суддя ОСОБА_1