Справа № 331/5451/25
Провадження № 2/331/648/2026
ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 березня 2026 року м. Запоріжжя
Олександрівський районний суд м. Запоріжжя у складі:
головуючого - судді Світлицької В.М.,
за участю секретаря – Солов`ян О.С.,
розглянувши в загальному позовному провадженні у відкритому судовому засіданні в приміщенні Олександрівського районного суду м. Запоріжжя цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 до Бердянської міської військової адміністрації Бердянського району Запорізької області про визнання права власності на майно,-
ВСТАНОВИВ:
Позивач ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 звернулася до Олександрівського районного суду м. Запоріжжя з позовом до Бердянської міської військової адміністрації Бердянського району Запорізької області про визнання права власності на майно.
В обґрунтування позову зазначено, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є власником квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить позивачу на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності на житло, що видане 05.01.1994 року Бердянським дослідним нафтомаслозаводом та договору дарування від 29.05.2001 року, посвідченого приватним нотаріусом Бердянського міського нотаріального округу Запорізької області Мягченко С.Г. Так, 20 червня 2025 року позивач звернулася до державного реєстратора прав на нерухоме майно виконавчого комітету Вінницької міської ради Вінницької області із заявою про реєстрацію прав власності на квартиру АДРЕСА_2 . Однак, 02.07.2025 позивач отримала рішення про відмову в проведенні реєстраційних дій № 79715479, яка мотивована тим, що подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, а саме не отримано інформації щодо реєстрації права власності до 1 січня 2013 року, оскільки територія Бердянської міської територіальної громади, де зареєстроване комунальне підприємство з технічної інвентаризації Бердянської міської ради, перебуває у стані тимчасової окупації з 27.02.2022 року по теперішній час. За вказаних обставин позивач не має можливості зареєструвати право власності на належне їй нерухоме майно, що унеможливлює отримання компенсації за руйнування належної їй квартири внаслідок збройної агресії російської федерації. Враховуючи відсутність іншого способу захистити свої порушенні права, позивач змушена звернутися до суду з позовом про визнання права власності, оскільки таке право не визнається державним реєстратором прав на нерухоме майно. Посилаючись на зазначені обставини, просить суд визнати за ОСОБА_1 право власності на квартиру   АДРЕСА_2 .
Ухвалою суду від 05.01.2026 року відкрито провадження у справі, ухвалено розгляд справи проводити в загальному позовному провадженні та призначено підготовче судове засідання.
Ухвалою суду від 02.02.2026 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.
Представник позивача в судове засідання не з`явився, раніше надав суду заяву про розгляд справи без участі позивача та її представника, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечував.
Представник відповідача в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи без їх участі, просили ухвалити рішення на розсуд суду за наявними в матеріалах справи документами. 
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню у зв`язку з наступним.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
У відповідності до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.
На підставі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Судом встановлено, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , раніше мешкала в м. Бердянськ Запорізької області.
ОСОБА_4 та ОСОБА_5 є батьками позивача ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_1 від 28.09.1973 року. 
Зміна прізвища позивача з дівочого « ОСОБА_7 » на « ОСОБА_8 » відбулась на підставі свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_2 від 07.09.1996 року. 
05 січня 1994 року Бердянським дослідним нафтомаслозаводом видано свідоцтво про право власності на житло, зареєстроване Бердянським підприємством з технічної інвентаризації і записано в реєстрову книгу за № доп.29 під реєстром № 10974 від 05.01.1994 року. Відповідно до свідоцтва про право власності на житло квартира АДРЕСА_2 , загальною площею 62,9 кв. м., належала ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та позивачу. 
Відповідно до технічного паспорта - трикімнатна квартира АДРЕСА_2 , має загальну площу 62,9 кв.м. та складається з трьох окремих житлових кімнат площею 37,7 кв.м., коридору площею 2,4 кв.м., передпокою площею 7,8 кв.м., кухні площею 7,2 кв.м., роздільного санвузла загальною площею 3,8 кв.м. (ванна кімната – 2,6 кв.м., вбиральня – 1,2 кв.м.) та вбудованої шафи площею 1,5 кв.м. 1, обладнана балконом площею 2,4 кв.м. та лоджією площею 3,6 кв.м. 
В подальшому, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 подарували позивачу 2/3 частки в праві власності на квартиру АДРЕСА_2 , що підтверджується договором дарування, посвідченим приватним нотаріусом Бердянського міського нотаріального округу Запорізької області Мягченко С.Г. за реєстровим № 2668 від 29.05.2001 року, який зареєстрований Бердянським комунальним підприємством з технічної інвентаризації та записаний в реєстрову книгу № д.54 за реєстровим № 10974 від 08.10.2002 року. 
За таких обставин, квартира АДРЕСА_2 належить позивачу на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності на житло видане 05.01.1994 року Бердянським дослідним нафтомаслозаводом та договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Бердянського міського нотаріального округу Запорізької області Мягченко С.Г. від 29.05.2001 року. 
20 червня 2025 року позивач звернулася до державного реєстратора прав на нерухоме майно виконавчого комітету Вінницької міської ради Вінницької області із заявою про реєстрацію прав власності на квартиру АДРЕСА_2 . 
Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно Шуляк А. О. від 02.07.2025 року за № 79715479 позивачу ОСОБА_1 було відмовлено у проведенні реєстраційних дій за заявою, у зв`язку з неотриманням державним реєстратором відповіді на запит від органу бюро технічної інвентаризації щодо зареєстрованого права власності до 2013 року на заявлений об`єкт - квартиру за адресою: АДРЕСА_1 . Крім того, подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, а саме не отримано інформації щодо реєстрації права власності до 1 січня 2013 року, оскільки територія Бердянської міської територіальної громади, де зареєстроване комунальне підприємство з технічної інвентаризації Бердянської міської ради, перебуває у стані тимчасової окупації з 27.02.2022 року по теперішній час.
Таким чином, матеріали справи свідчать про наявність спору, що пов`язаний з невизнання державою факту належності позивачу майна на праві власності через відсутність можливості отримати відомості щодо видачі правовстановлюючих документів для реєстрації права власності відповідно до діючого законодавства та відсутністю запису про право власності в Державному реєстрі права власності.
Відповідно до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого наказом Міністерства розвитку громад та територій України № 376 від 28.02.2025 року, який прийнятий на заміну наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022 № 309, територія м. Бердянськ Бердянської міської територіальної громади перебуває під тимчасовою окупацією. 
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
За частиною 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до частини 1 статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно з частинами першою, другою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.
З урахуванням вищевказаних норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.
Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду (постанова Верховного Суду від 19 лютого 2024 року у справі № 567/3/22 (провадження № 61-5252сво23)).
Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту.
Таким чином, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес, саме вони є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.
Згідно зі статтею 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Статтею 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
За змістом статей 316, 317, 328 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.
Положеннями частини другої статті 328 ЦК України встановлюється презумпція правомірності набуття права власності, котра означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше не встановлено в судовому порядку або незаконність набуття права власності прямо не випливає із закону.
За правилами статті 392 ЦК України позов про визнання права власності може бути пред`явлено, по перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності.
Таким чином, ураховуючи, що відповідно до статті 328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, чи в який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об`єкт та чи підлягає це право захисту у порядку, передбаченому статтею 392 ЦК України.
Тобто, за вказаною нормою права, вимога про визнання права власності може бути пред`явлена лише власником спірного майна, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Вирішуючи спір про визнання права власності на підставі статті 392 цього Кодексу, слід враховувати, що за змістом вказаної норми права судове рішення не породжує права власності, а лише підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює його.
Отже, передумовами та матеріальними підставами для захисту права власності у судовому порядку є наявність підтвердженого належними доказами як права власності на майно, яке оспорюється або не визнається іншою особою, так і порушення (невизнання або оспорювання) цього права на спірне майно.
Відповідно до частини 3 статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22.06.2021 року у справі № 334/3161/17 дійшла висновку, що особа, яка до 01 січня 2013 року придбала нерухоме майно за договором купівлі-продажу, державну реєстрацію якого було належним чином здійснено, стала власником такого нерухомого майна з моменту державної реєстрації відповідного договору купівлі-продажу незалежно від того, чи здійснила ця особа в подальшому державну реєстрацію свого права власності.
Система державної реєстрації прав, яка проводиться відповідно до Закону, запроваджена в Україні з 01.01.2013. До 01.01.2013 державна реєстрація права власності та інших речових прав на об`єкти нерухомого майна, проводилася реєстраторами БТІ в Реєстрі права власності на нерухоме майно та на паперових носіях (реєстрових книгах та реєстраційних справах), які зберігаються в БТІ. При цьому Закон про державну реєстрацію не розмежовує, чи була проведена реєстрація у Державному реєстрі прав, інших електронних реєстрах або на паперових носіях. Тобто, до 2013 року державна реєстрація таких об`єктів нерухомого майна вже проводилася, але реєстр був паперовий і зберігався в архіві відповідного БТІ.
Відповідно до ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 01 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення.
Відповідно до Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002 р. N 7/5, яке визначало порядок державної реєстрації прав на нерухоме майно з 28.02.2002 – 01.01.2013 року, Реєстрацію прав власності на нерухоме майно здійснюють підприємства бюро технічної інвентаризації.
Відповідно до Додатку 1 Тимчасового положення N 7/5, до правовстановлювальних документів, на підставі яких проводиться державна реєстрація права власності на об`єкти нерухомого майна належить  договори купівлі-продажу, міни, дарування, довічного утримання, угоди про розподіл спадкового майн державними та приватними нотаріусами.
Позивачем право власності на спірну квартиру набуте у 2001 році. Надані позивачкою копії документів свідчить про дотримання законодавства, що діяло на момент реєстрації квартири. 
Реєстрація права власності позивача на 2/3 частки квартири АДРЕСА_2 , здійснена Бердянським комунальним підприємством з технічної інвентаризації та записано в реєстрову книгу № д.54 за реєстровим № 10974 від 08.10.2002 року, а отже право власності зареєстровано у спосіб передбачений законом який діяв на момент виникнення спірних правовідносин.
Оскільки право власності у позивача на квартиру виникло та було зареєстровано за законом, що діяв на момент його виникнення (до 1 січня 2013 року), воно є абсолютно дійсним відповідно до ч. 3 ст. 3 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав».
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України).
Частиною 1 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України).
Згідно із ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Тлумачення пункту 1 частини другої статті 16 ЦК свідчить, що по своїй суті такий спосіб захисту як визнання права може застосовуватися тільки тоді, коли суб`єктивне цивільне право виникло і якщо це право порушується (оспорюється або не визнається) іншою особою.
Такий спосіб захисту як визнання права може застосовуватися для захисту (невизнання чи оспорювання) різноманітних приватних прав (зобов`язальних, речових, виключних, спадкових, права на частку в спільній частковій власності і т. д.).
Враховуючи вищевикладене, оцінивши докази в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд вважає необхідним захистити порушене право позивача, оскільки позивачем доведено її право власності на спірну квартиру, проте оскільки в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно такі відомості відсутні, позивачка не може розпоряджатися своїм майном, що порушує її права власності, у зв`язку з чим, заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню.
Керуючись ст.ст. 16, 316, 317, 328, 392 ЦК України, ст. ст. 10, 12, 13, 76-81, 258-259, 263-265, 280, 282, 354 ЦПК України, суд
УХВАЛИВ:
Позов  ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 до Бердянської міської військової адміністрації Бердянського району Запорізької області про визнання права власності на майно - задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) право власності на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 62,9 кв.м., житловою площею 37,7 кв.м.
Рішення суду може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя:         В.М. Світлицька