Справа № 643/8394/26
Провадження № 2/643/6036/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.06.2026   м. Харків

Салтівський районний суд міста Харкова у складі:
головуючого судді: Афанасьєв В.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін матеріали справи
за позовом Комунального підприємства «Харківські теплові мережі»
до ОСОБА_1 
про стягнення 133931,96 грн,

ВСТАНОВИВ:

І. Короткий зміст позовних вимог.
Комунальне підприємство «Харківські теплові мережі» (далі - позивач) звернулося до Салтівського районного суду міста Харкова з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання у розмірі 133931,96 грн, з яких: 100785,93 грн - послуга з постачання теплової енергії (з урахуванням гарячої води до 01.01.2022) за період з 01.07.2018 по 28.02.2026; 1323,00 грн - абонентська плата за індивідуальним договором з постачання теплової енергії за період з 01.06.2022 по 28.02.2026; 22194,35 грн - послуга з постачання гарячої води за період з 01.01.2022 по 28.02.2026; 766,80 грн - абонентська плата за індивідуальним договором з постачання гарячої води за період з 01.06.2022 по 28.02.2026; 2474,12 грн – послуга з технічного обслуговування внутрішньобудинкових систем теплопосточання за період 01.07.2022 по 28.02.2026, 804,32 грн за послугу з технічного обслуговування внутрішньобудинкових систем постачання гарячої води за період з 01.07.2022 по 28.02.2026, 4046,40 грн - інфляційних втрат та 1537,04 грн - 3% річних.
Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги позивач посилається на те, що він є виконавцем послуг по централізованому теплопостачанню і підігріву гарячої води в житловому фонді м. Харкова. Відповідач зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , теплопостачання в яку здійснює КП «Харківські теплові мережі». Вказані послуги відповідач своєчасно не оплатив, у зв`язку з чим за ним утворилась заборгованість. За таких обставин, позивач вирішив звернутися до суду з даним позовом за захистом своїх прав та законних інтересів.

ІІ. Стислий виклад заперечень відповідачів.

Відповідач подав до суду відзив, у якому проти задоволення позову заперечив, при цьому зазначив, що після початку після початку повномасштабної військової агресії рф він фактично не мешкав за адресою: АДРЕСА_1 , є внутрішньо переміщеною особою та здійснює постійний догляд за матір`ю. Крім того, після початку активних бойових дій у місті Харкові користування квартирою та комунальними послугами було суттєво обмежене об`єктивними обставинами воєнного стану. На теперішній час його основним доходом є компенсаційна виплата за здійснення постійного догляду за важкохворою матір`ю. Розмір такої виплати становить близько 2400,00 грн. на місяць. При цьому відповідач просить стягнути з нього значну суму коштів. Вважає, що стягнення заявленої суми у повному обсязі суперечить принципам справедливості. Добросовісності та розумності, передбачені цивільним законодавством. Щодо зареєстрованих осіб у житловому приміщенні зазначив, що його син був зареєстрований у квартирі до 10.06.2024, однак фактично проживає за межами України починаючи з 2018 року. Сам факт реєстрації особи не є безумовним підтвердженням фактичного проживання та користування житлово-комунальними послугами. Також зазначив, що позивачем не надано належних та достатніх доказів фактичного споживання відповідачем житлово-комунальних послуг у заявленому обсязі. Зокрема, позивачем не надано доказів фактичного проживання відповідача у квартирі, доказів фактичного користування водою, актів приймання-передачі послуг, підтвердження належного надання послуг у період активних бойових дій, доказів вручення рахунків, належного та детального помісячного розрахунку. Таким чином, заявлені позивачем нарахування є спірними, а їх правильність та обґрунтованість потребують додаткової перевірки та перерахунку. Щодо інфляційних витрат та 3 % річних відповідач зазначив, що вважає їх необґрунтованими та такими, що підлягають відхиленню. Починаючи з 24.02.2022 м. Харків є територією активних бойових дій та систематичних обстрілів, що є загальновідомим фактом. Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України № 206 від 05.03.2022 держава встановила спеціальні гарантії захисту населення у сфері житлово-комунальних послуг під час воєнного стану. Також відповідачем заявлено про застосування строків позовної давності.
Представник позивача надав суду письмові пояснення у який просив суд позовні вимоги задовольнити а повному обсязі. Щодо строків позовної давності зазначив, що Постановою КМ України від 11.03.2020 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" (із змінами і доповненнями) у період з 12 березня 2020 р. до 22 травня 2020 р. встановлений карантин на всій території України. Постановами Кабінету Міністрів України від 20 травня 2020 р. № 392, від 22 липня 2020 р. № 641, від 9 грудня 2020 р. № 1236, № 104 від 17.02.2021р., № 405 від 21.04.2021р., № 611 від 16.06.2021р., № 855 від 11.08.2021р., № 981 від 22.09.2021р., № 1336 від 15.12.2021р., № 229 від 23.02.2022р., № 630 від 27.05.2022р., № 928 від 19.08.2022р., № 1423 від 23.12.2022р., № 383 від 25.04.2023р. (із змінами і доповненнями), карантин продовжений на всій території України з 22 травня 2020 р. до 30 червня 2023 р.
Законом України “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України”, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням короновірусної хвороби (COVID-19)” від 30.03.2020 № 540-IX внесено зміни до законодавчих актів, зокрема розділ "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України доповнено пунктами 12 такого змісту:"12. Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину”. Згідно з Законом України від 15.03.2022 року №2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України було доповнено пунктом 19 такого змісту: «У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями257- 259,362,559,681,728,786,1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії». Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 року «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України № 2102-ІХ від 24.02.2022 року «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» (зі змінами), введено воєнний стан з 24 лютого 2022 року, дія якого неодноразово продовжувалася та триває на час розгляду справи. Таким чином, враховуючи те, що строк позовної давності за період з 11 березня 2017 року закінчувався 11 березня 2020р., а також те, що на всій території України запроваджено карантин до 30 червня 2023 року, а під час дії карантину строки, визначені статтею 257 Цивільного кодексу України, продовжуються на строк дії такого карантину, а також строк позовної давності за вимогою про стягнення заборгованості за опалення та гарячу воду в силу приписів пункту 19 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України
продовжено на строк дії воєнного стану, то відповідний період заборгованості за заявленими позовними вимогами не виходить за строки позовної давності. Також зазначив, що відповідно до вимог Правил надання послуги з постачання гарячої води та типових договорів про надання послуги з постачання гарячої води, затверджені Постановою КМУ від 11.12.2019 № 1182, п. 45 п/п 111) індивідуальний споживач зобов`язаний: інформувати виконавця про тимчасову відсутність в житловому приміщенні (іншому об`єкті нерухомого майна) споживача та інших осіб понад 30 календарних днів (за відсутності приладів обліку); якщо період відсутності споживача та інших осіб перевищує шість місяців, споживач для реалізації права на не оплату
вартості послуги у разі її невикористання (за відсутності приладів обліку) у місячний строк з моменту закінчення кожного шестимісячного періоду зобов`язаний надавати виконавцю оновлену заяву з відповідними підтверджуючими документами в електронній або паперовій формі. Враховуючи вищенаведене, саме на споживача покладається обов`язок своєчасно повідомляти про зміну фактичної кількості осіб, які постійно проживають у житлі споживача.
Однак, звертаю увагу суду, що відповідач всупереч законодавству своєчасно не повідомив підприємство як виконавця послуг з теплопостачання у встановлений строк про наявність даних обставин, оновлену заяву щодо статусу ВПО в досудовому порядку підприємству не надав. Водночас, технічне обслуговування систем теплопостачання та систем послуги з постачання гарячої води складається з комплексу робіт, спрямованих на підтримку справності елементів системи чи заданих параметрів та режимів роботи обладнання ВБС за допомогою огляду, налагодження, регулювання і випробування систем, заміни швидкозношуваних елементів, заправки витратними матеріалами, змащення тощо, та не включає обслуговування вузлів комерційного обліку (наказ Мінрегіону від 15.08.2018 № 219). Нарахування плати за послугу з технічного обслуговування виконується всім співвласників багатоквартирного будинку, обладнаного системами централізованого теплопостачання та постачання гарячої води, не залежно від факту користування чи не користування послугами з постачання теплової енергії та постачання гарячої води. Таким чином, нарахування плати за технічне обслуговування внутрішньобудинкових систем теплопостачання виконуються відповідно до чинного законодавства. 
Щодо інфляційних витрат та 3 % річних зазначив, що інфляційні втрати та 3 % річних нараховані відповідачу до 24.02.2022 року, а тому вимоги постанови Кабінету Міністрів України від 05.03.2022 року № 206 не підлягають застосуванню до спірних правовідносин.
Відомості про нарахування та оплату за послуги з теплопостачання, долучені до матеріалів справи, складені на підставі первинних документів, тобто є зведеними обліковими документами, що формуються підприємством для контролю, оптимізації та систематизації відображення нарахувань за послуги з теплопостачання, застосованих пільг, субсидії, перерахунків та фактичних сплат. Відомість містить деталізований помісячний розрахунок, відображає рух коштів по особовому рахунку, суми нарахувань, проведені коригування та кінцевий залишок заборгованості. Вказаний розрахунок є внутрішньо узгодженим арифметично послідовним та не містить суперечностей. Більш того, жодних скарг, заяв, претензій, зокрема на якість отриманих послуг, щодо нарахувань за послуги з теплопостачання, будь-яких заяв про переоформлення особового рахунку, зміну даних споживача, уточнення інформації щодо власника чи кількості зареєстрованих осіб від Відповідача до Позивача не надходило.

ІІІ. Встановлені судом обставини.

Відповідач зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 та є споживачем послуг з теплопостачання, які надає позивач.
Проте, взяті на себе обов`язки з оплати наданих послуг відповідач належним чином не виконував, внаслідок чого за ним утворилася заборгованість в сумі 133931,96 грн, з яких: 100785,93 грн - послуга з постачання теплової енергії (з урахуванням гарячої води до 01.01.2022) за період з 01.07.2018 по 28.02.2026; 1323,00 грн - абонентська плата за індивідуальним договором з постачання теплової енергії за період з 01.06.2022 по 28.02.2026; 22194,35 грн - послуга з постачання гарячої води за період з 01.01.2022 по 28.02.2026; 766,80 грн - абонентська плата за індивідуальним договором з постачання гарячої води за період з 01.06.2022 по 28.02.2026; 2474,12 грн – послуга з технічного обслуговування внутрішньобудинкових систем теплопосточання за період 01.07.2022 по 28.02.2026, 804,32 грн за послугу з технічного обслуговування внутрішньобудинкових систем постачання гарячої води за період з 01.07.2022 по 28.02.2026, 4046,40 грн - інфляційних втрат та 1537,04 грн - 3% річних.

ІV. Оцінка аргументів сторін та норми права, застосовані судом.

Суть розглянутого спору полягає у спонуканні відповідача до примусового виконання порушених (несплачених та прострочених у виконанні) грошових зобов`язань з оплати вартості наданих Комунальним підприємством «Харківські теплові мережі» послуг з теплопостачання за адресою АДРЕСА_1 , за період з 01.07.2018 по 28.02.2026.
Приймаючи до уваги правову природу розглядуваних правовідносин, кореспондуючі права та обов`язки їх сторін, оцінка правомірності заявлених вимог має здійснюватися судом з урахуванням норм Цивільного кодексу України, які регламентують правовідносини у сфері надання послуг, а також іншими відповідними нормативно-правовими/підзаконними актами у сфері теплопостачання.
За визначенням, наведеним у ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (далі - Закон) житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. Плата за абонентське обслуговування - платіж, який споживач сплачує виконавцю комунальної послуги за індивідуальним договором про надання комунальних послуг (далі - індивідуальний договір) або за індивідуальним договором з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем про надання комунальних послуг (далі - індивідуальний договір з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем) (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і з постачання та розподілу електричної енергії), що включає витрати виконавця, пов`язані з укладенням договору про надання комунальної послуги, здійсненням розподілу обсягу спожитих послуг між споживачами, нарахуванням та стягненням плати за спожиті комунальні послуги, обслуговуванням та заміною вузлів комерційного обліку води і теплової енергії (у разі їх наявності у будівлі споживача), крім випадків, визначених цим Законом, а також за виконання інших функцій, пов`язаних з обслуговуванням виконавцем абонентів за індивідуальними договорами (крім обслуговування та поточного ремонту внутрішньобудинкових систем теплопостачання, водопостачання, водовідведення та постачання гарячої води).
Частиною 1 ст. 12 Закону встановлено, що надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах.
Відсутність між сторонами договору не може слугувати підставою для звільнення споживача від оплати отриманих послуг (п. 76 постанови Верховного Суду від 20.11.2024 у справі № 463/6799/18).
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону споживач має право одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів.
Такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону обов`язок споживача оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.
Споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору (ч. 1 ст. 9 Закону).
Відтак, споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути єдиною підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.
Комунальне підприємство «Харківські теплові мережі» є виконавцем послуг з централізованого теплопостачання та підігріву гарячої води в житловому фонді комунальної власності територіальної громади м. Харкова.
Згідно з відомостями про нарахування та оплату за послуги з урахуванням періоду платежів за адресою: АДРЕСА_1 , значиться заборгованість за послугу з постачання теплової енергії (з урахуванням гарячої води до 01.01.2022) в сумі 100785,93 грн за період з 01.07.2018 по 28.02.2026, 22194,35 грн за послугу з постачання гарячої води за період з 01.01.2022 по 28.02.2026.
На виконання вимог пункту 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо врегулювання окремих питань у сфері надання житлово-комунальних послуг» Урядом прийнято постанову від 01 вересня 2021 року № 928 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 року № 808.
Згідно з внесеними змінами, змінено концепцію застосування до споживачів комунальних послуг плати за абонентське обслуговування та змінено склад витрат, які включаються до плати за абонентське обслуговування.
Так, статтею 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що плата за абонентське обслуговування - це платіж, який споживач оплачує виконавцю комунальної послуги за індивідуальним договором про надання комунальних послуг у багатоквартирному будинку (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і з постачання та розподілу електричної енергії) для відшкодування витрат виконавця, пов`язаних з укладенням договору про надання комунальної послуги, здійсненням розподілу обсягу спожитих послуг між споживачами та стягненням плати за спожиті комунальні послуги.
Зокрема, абонентська плата включає такі витрати: з укладення договору про надання комунальної послуги; із здійснення розподілу обсягу спожитих послуг між споживачами; з нарахування та стягнення плати за спожиті комунальні послуги; з обслуговування та заміною вузлів комерційного обліку води і теплової енергії (у разі їх наявності у будівлі споживача), а також за виконання інших функцій, пов`язаних з обслуговуванням виконавцем абонентів за індивідуальними договорами (крім обслуговування та поточного ремонту внутрішньобудинкових систем теплопостачання, водопостачання, водовідведення та постачання гарячої води).
Згідно відомості про нарахування та оплату за абонентське обслуговування по послузі з постачання теплової енергії, по послузі з постачання гарячої води за адресою: АДРЕСА_1 , значиться заборгованість за період з 01.06.2022 по 28.02.2026 за абонентське обслуговування по послузі з постачання теплової енергії становить 1323,00 грн, за обслуговування по послузі з постачання гарячої води 766,80 грн за період з 01.06.2022 по 28.02.2026.
Згідно відомості про нарахування та оплату за обслуговування внутрішньобудинкових систем (далі - ВБС) теплопостачання та обслуговування ВБС постачання гарячої води за адресою: . АДРЕСА_1 , значиться заборгованість за період з 01.07.2022 по 28.02.2026 за обслуговування ВБС теплопостачання становить 2474,12 грн, та за обслуговування ВБС постачання гарячої води в сумі 804,32 грн.
Відповідачем вищевказані розрахунки позивача не спростовано.
Частиною 1 ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).
Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час, крім випадків, установлених законом про банки і банківську діяльність. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.
Проте, відповідачем всупереч вимог ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України надані позивачем послуги оплачені не були, що призвело до порушення прав та законних інтересів позивача.
Суд критично оцінює доводи відповідача щодо того, що позивачем не надано доказів фактичного споживання відповідачем житлово-комунальних послуг.
Суд звертає увагу, що рахунок на оплату житлово-комунальних послуг не є безумовним та остаточним доказом обсягу грошового зобов`язання споживача, а має інформаційний та розрахунковий характер.
Надана позивачем відомість містить деталізований помісячний розрахунок, відображає рух коштів по особовому рахунку, суми нарахувань, проведені коригування та кінцевий залишок заборгованості. Вказаний розрахунок є внутрішньо узгодженим, арифметично послідовним та не містить суперечностей.
При цьому відповідачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що здійснені позивачем коригування є безпідставними, неправильними або проведеними з порушенням вимог законодавства.
Суд також враховує, що сам по собі факт відсутності доказів вручення рахунків, не свідчить про відсутність заборгованості чи недоведеність її розміру.
Відповідачем також не спростовано правильність відображених у відомості обсягів спожитих комунальних послуг.
Також суд не приймає до уваги доводи відповідача про те, що відповідач у зв`язку з активними бойовими діями агресора з 05.05.2022 був змушений покинути домівку за адресою АДРЕСА_1 та має фінансові труднощі, які спричинила війна та у зв`язку із здійсненням постійного догляду за матір`ю.
Суд безумовно враховує загальновідомі обставини збройної агресії Російської Федерації проти України, активних бойових дій на території міста Харкова та Харківської області, а також надзвичайно складні соціально-економічні умови, у яких перебувало населення у відповідний період.
Разом з тим сам по собі факт запровадження воєнного стану, тимчасового виїзду відповідача із місця проживання або наявності фінансових труднощів не припиняє цивільних прав та обов`язків сторін та не звільняє споживача від обов`язку оплати фактично отриманих житлово-комунальних послуг, якщо інше прямо не встановлено законом або договором.
Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону, а одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.
За змістом статей 7, 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом, а факт тимчасового непроживання особи у житловому приміщенні сам по собі не є безумовною підставою для звільнення від оплати комунальних послуг, зокрема послуг з централізованого опалення, які мають специфічний характер та надаються щодо об`єкта нерухомості в цілому.
Суд зазначає, що послуга з теплопостачання є комунальною послугою, яка забезпечує підтримання належного температурного режиму у будинку та подається централізовано до багатоквартирного будинку незалежно від фактичного перебування конкретного споживача у квартирі.
Таким чином, обов`язок зі сплати вартості теплопостачання пов`язується не виключно з фізичним перебуванням особи у житлі, а з фактом надання відповідної послуги до об`єкта нерухомості та користуванням результатом такої послуги.
З матеріалів справи вбачається, що факт надання позивачем послуг у спірний період підтверджується актом про підключення № 175/17591 від 24.10.2018, актом про відключення № 175/21011 від 10.04.2019, актом про підключення № 175/22896 від 25.10.2019, актом про відключення № 175/24666 від 09.04.2020, актом про підключення № 175/26082 від 28.10.2023, актом про відключення № 175/28595 від 12.04.2021, актом про підключення № 175/30621 від 21.10.2022, актом про відключення № 175/30517/17 від 15.04.2022, актом про підключення № 175/34273 від 27.10.2022, актом про відключення № 175/35801 від 06.04.2023, актом про підключення № 175/875 від 25.10.2023, актом про відключення № 175/1686 від 26.03.2024, актом про підключення № 175/3744 від 27.10.2024, актом про відключення № 175/4167 від 15.04.2025, актом про підключення № 175/7592 від 01.11.2025, актом про відключення № 175/870 від 31.03.2025.
При цьому відповідачем не надано жодних доказів на підтвердження того, що у спірний період послуги не надавалися, були офіційно припинені, відключені у встановленому законом порядку або що відповідачі здійснили передбачені законодавством дії щодо припинення отримання відповідних послуг.
Також відповідачем не надано доказів звернення до позивача із заявами про проведення передбачених законодавством перерахунків у зв`язку із ненаданням або неналежним наданням послуг, не надано актів-претензій, складених відповідно до вимог законодавства у сфері житлово-комунальних послуг, а також не доведено факту повної відсутності споживання теплової енергії чи ненадання послуги у спірний період.
Посилання відповідача на фінансові труднощі, спричинені війною, суд оцінює критично, оскільки відповідно до усталених засад цивільного права складне матеріальне становище боржника саме по собі не є підставою для припинення або невиконання грошового зобов`язання.
Грошове зобов`язання за своєю правовою природою є обов`язком боржника, а відсутність у особи необхідних коштів не звільняє її від відповідальності за його невиконання та не припиняє самого обов`язку здійснити оплату.
Як установлено судом, позивачем надано деталізований розрахунок заборгованості із помісячним відображенням нарахувань, оплат, перерахунків та коригувань. При цьому відповідачем доведено арифметичної неправильності здійснених нарахувань та не надано належних доказів безпідставності проведених позивачем коригувань.
Відповідно до вимог законодавства у сфері теплопостачання та житлово-комунальних послуг у разі відсутності вузлів комерційного або індивідуального обліку визначення обсягів спожитої теплової енергії допускається розрахунковим способом із застосуванням нормативних методик та затверджених розрахункових показників.
Суд також звертає увагу, що відповідачем не надано жодного доказу того, що позивач неправильно застосував відповідні нормативи, використав помилкові вихідні дані або здійснив обчислення всупереч затвердженим методикам.
Суд ураховує, що воєнний стан та активні бойові дії дійсно істотно вплинули на умови життя населення та можливість своєчасного виконання окремих зобов`язань, однак законодавець, реагуючи на такі обставини, установив спеціальні гарантії для населення, зокрема щодо заборони нарахування штрафних санкцій та особливостей примусового стягнення, проте не передбачив загального звільнення споживачів від оплати фактично отриманих житлово-комунальних послуг.
Інше тлумачення призвело б до порушення балансу інтересів сторін, оскільки виконавець комунальних послуг, продовжуючи забезпечувати функціонування систем теплопостачання навіть в умовах воєнного стану та бойових дій, ніс витрати на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії, оплату енергоносіїв, утримання мереж та оплату праці працівників.
За таких обставин суд дійшов висновку, що наведені відповідачем обставини не свідчать про відсутність у нього обов`язку з оплати житлово-комунальних послуг, не спростовують факту існування заборгованості та не є передбаченими законом підставами для звільнення від виконання грошового зобов`язання перед позивачем.
Надана позивачем відомість нарахувань містить інформацію про помісячне формування боргу.
Суд також ураховує, що відповідач протягом тривалого часу не звертався у встановленому законом порядку із вимогами про проведення офіційного перерахунку, не складав актів-претензій щодо неправильності нарахувань та не надавали доказів оскарження конкретних сум нарахувань.
Наданий позивачем розрахунок у сукупності з іншими матеріалами справи є достатнім для встановлення розміру заборгованості, оскільки дозволяє ідентифікувати особовий рахунок, періоди нарахувань, динаміку утворення боргу та остаточний розмір заборгованості.
За таких обставин суд дійшов висновку, що доводи відповідача про його відсутність за адресою місця проживання є безпідставними та не можуть бути підставою для відмови у задоволенні позову.
Посилання відповідача на те, що нарахування за спожиті послуги також здійснювались і на його сина, який з 2018 року не проживає у квартирі, також є безпідставними з огляду на наступне.
Згідно з абз. 6 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послати» від у 09 листопада 2017 року № 2189-4111 споживач має право на неоплату вартості комунальних послуг (крім постачання теплової енергії-) у разі їх невикористання (за відсутності приладів обліку) за період тимчасової відсутності в житловому приміщенні (іншому об`єкті нерухомого майна) споживача та інших осіб понад 30 календарних днів, за умови документального підтвердження відповідно до умов договорів про надання комунальних послуг.
Так, згідно Постанови Кабінету Міністрів України від 05.03.2022 № 206, до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, утвореної після 24 лютого 2022 року з дати виникнення можливості бойових дій / початку бойових дій по дату припинення можливості бойових дій / завершення бойових дій на територіях, включених до переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії, відповідно до наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій, споживачів та/або членів їх сімей, які покинули своє місце проживання та надали виконавцю комунальних послуг, управителю багатоквартирного будинку, іншій уповноваженій співвласниками особі у паперовій або електронній формі довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи згідно з додатком 2 до Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 р. N 509 "Про облік внутрішньо переміщених осіб" (Офіційний вісник України, 2014 р., N 81, ст. 2296; 2015 р., N 70, ст. 2312; 2016 р., N 46, ст. 1669; 2022 р., N 26, ст. 1418), або інші документи, що підтверджують їх відсутність у житловому та/або нежитловому приміщенні, будинку, в яких вони є споживачами на підставі укладених договорів (довідки з місця тимчасового проживання, роботи, лікування, навчання, проходження, військової служби, тощо).
Отже, відповідно до вимог Закону, у разі відсутності споживача у об`єкті нерухомого майна, він має право на неоплату вартості комунальних послуг (крім постачання теплової енергії).
Матеріали справи не містять доказів того, що відповідач повідомляв КП «Харківські теплові мережі» про факт непроживання його сина в квартирі з 2018 року, за якою утворилась заборгованість, а саме за адресою: АДРЕСА_1 .
Таким чином, твердження відповідача, що відсутність його сина з 2018 року за зареєстрованим місцем проживання виключає покладення на нього обов`язку щодо їх оплати, у ході розгляду справи не знайшли свого підтвердження.
Як убачається з довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 02.03.2026, ОСОБА_2 був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , з 02.04.2016 по 10.06.2024.
Позивачем нарахування за користування наданими послугами щодо ОСОБА_2 після 10.06.2024 не здійснювалось.
Водночас відповідачем не надано жодних належних та допустимих доказів того, що кількість осіб, які проживали у квартирі, вплинула на неправильність здійснених нарахувань або призвела до помилкового визначення розміру заборгованості.
Заявлене відповідачем клопотання про надання додаткового строку для подання доказів, а саме інформації щодо перетину державного кордону його сином, задоволенню не підлягає, оскільки зазначені докази не є належними та не мають значення для правильного вирішення даної справи.
При цьому суд враховує, що відповідачем не надано жодних доказів повідомлення КП «ХТМ» про зміну фактичної кількості осіб, які проживають у спірній квартирі, у порядку, передбаченому чинним законодавством та умовами надання комунальних послуг. Відтак сам по собі факт можливого перебування сина відповідача за межами України не може впливати на визначення прав та обов`язків сторін у спірних правовідносинах і не спростовує нарахувань, здійснених позивачем.
Що стосується позовних вимог в частині стягнення інфляційних втрат та 3% річних, суд зазначає таке.
Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми.
Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входить до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання.
Передбачене ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування трьох процентів річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації від боржника.
Перевіривши наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат в сумі 4046,40 грн, та 3 % річних в сумі 1537,04 грн за період з 01.03.2019 по 01.11.2021, суд вважає його арифметично вірним та таким, що відповідає положенням чинного законодавства.
Доводи відповідача про відсутність правових підстав для стягнення 3% річних та інфляційних втрат з огляду на постанову Кабінету Міністрів України № 206 від 05 березня 2022 року «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану» суд вважає безпідставними, враховуючи наступне.
Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 206 від 05 березня 2022 року «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану» в умовах воєнного стану, введеного Указом Президента України від 24 лютого 2022 р. № 64 «Про введення воєнного стану в Україні», до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється, зокрема: нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги.
Ця постанова набирає чинності з дня її опублікування і застосовується з 24 лютого 2022 року (п. 2 постанови).
Разом з цим, з наявного в матеріалах справи розрахунку вбачається, що позивачем нараховано та заявлено до стягнення інфляційні втрати в сумі 4046,40 грн, та 3 % річних в сумі 1537,04 грн за період до 2022 року, тобто до введення на території України воєнного стану.
Законодавчих заборон щодо нарахування та стягнення компенсаційних виплат за ст. 625 ЦК України у спірний період не було.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Харківського апеляційного суду від 18.09.2023 у справі № 641/3182/21, від 26.12.2023 у справі № 639/3671/23, від 13.02.2024 у справі № 644/2679/23.
За таких обставин, суд вважає заявлені позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Що стосується заяви відповідача про застосування позовної давності, суд зазначає таке.
Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст. 256 ЦК України).
Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України).
Частинами 1, 5 ст. 261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.
Позовна давність, відповідно до ч. 1 ст. 260 ЦК України, обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими ст. ст. 253-255 цього Кодексу.
Згідно з ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.
Якщо договором чи іншим правочином визначено різні строки виконання окремих зобов`язань, що з нього випливають, позовна давність обчислюється окремо за кожним простроченим платежем.
Разом з тим, постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) введено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин. Було запроваджено обмежувальні заходи щодо протидії поширенню коронавірусу COVID-19, які безпосередньо впливають на виконання державою своєї соціальної, економічної, правозахисної функцій, було введено певні обмеження прав та свобод людини і громадянина. Строк карантину неодноразово продовжувався.
Законом України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» який набрав чинності 02 квітня 2020 року, розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину».
Отже, оскільки з 02 квітня 2020 року набрав чинності Закон України від 30 березня 2020 року № 540-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», згідно з яким під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені, зокрема, статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 ЦК України продовжуються на строк його дії.
Даний висновок узгоджується із правовою позицією викладеною у постанові Великої Палати Верховного Суду 06 вересня 2023 року у справі №910/18489/20, у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 грудня 2023 року у справі 947/8885/21.
Крім того, 17.03.2022 року набрав чинності Закон України № 2120-IX від 15.03.2022 року «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану», яким розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України було доповнено пунктом 19, згідно з яким у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії.
Законом України № 3450-IX від 08.11.2023 у розділі «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України пункт 19 викладено у такій редакції: «У період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану".
Внаслідок дії вищевказаних Законів України усі вимоги, за якими припинився (сплив) трирічний строк загальної позовної давності під час дії карантину та воєнного стану були продовжені.
04.09.2025 набрав чинності Закон України № 4434-IX від 14.05.2025 «Про внесення зміни до розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України щодо поновлення перебігу позовної давності», яким пункт 19 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України виключено.
Таким чином, до 04.09.2025 перебіг позовної давності щодо вимог позивача був законодавчо змінений спеціальними нормами ЦК України, а саме: з 02.04.2020 - продовжений на строк дії карантину; з 17.03.2022 - додатково продовжений на строк дії воєнного стану; з 09.11.2023 - зупинений на строк дії воєнного стану.
Суд ураховує, що станом на 02.04.2020 трирічний строк позовної давності щодо вимог про стягнення заборгованості, яка виникла починаючи з липня 2018 року, ще не сплив. Відтак перебіг позовної давності щодо зазначених вимог підлягав продовженню на строк дії карантину, а надалі - на період дії воєнного стану. Після 04.09.2025 перебіг позовної давності поновився та станом на 24.04.2026 (день звернення позивача до суду з даним позовом) не сплив.
Враховуючи наведене, а також те, що позов подано 24.04.2026, тобто після законодавчого поновлення перебігу позовної давності, однак з урахуванням періодів її продовження та зупинення, суд дійшов висновку, що на момент звернення позивача до суду трирічний строк позовної давності щодо заявлених вимог не сплив.
За таких обставин суд доходить висновку, що доводи відповідача про пропуск позивачем строку позовної давності є необґрунтованими, спростовуються матеріалами справи та положеннями чинного законодавства.
Отже, підстави для застосування наслідків спливу позовної давності, передбачених частиною четвертою статті 267 ЦК України, відсутні, а тому заява відповідача про застосування позовної давності задоволенню не підлягає.

V. Розподіл судових витрат.
Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.
Керуючись статтями 76, 81, 141, 264, 265 ЦПК України суд

ВИРІШИВ:

Позов Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» заборгованість у загальному розмірі 133931 (сто тридцять три тисячі дев`ятсот тридцять одна) гривня 96 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» витрати по сплаті судового збору в сумі 3328 (три тисячі триста двадцять вісім) грн 00 коп.

Рішення може бути оскаржено у встановленому порядку до Харківського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його підписання. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: Комунальне підприємство «Харківські теплові мережі» (м. Харків, вул. Мефодіївська, буд. 11; код ЄДРПОУ 31557119).

Відповідач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ).

Суддя В.О. Афанасьєв