ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2026 року
м. Київ

справа № 286/3618/24
провадження № 61-8095св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: 
судді-доповідача - Ситнік О. М.
суддів: Ігнатенка В. М., Карпенко С. О., Мартєва С. Ю., Фаловської І. М. 

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Овруцького районного суду Житомирської області від 30 грудня 2024 року в складі судді КулінічаЯ. В. та постанову Житомирського апеляційного суду від 15 травня 2025 року в складі колегії суддів Борисюка Р. М., Павицької Т. М., Шевчук А. М.

у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та

ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог 

У вересні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» (далі - ТОВ «Укр Кредит Фінанс») звернулося до суду з позовом, у якому просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договоромвід 23 червня 2023 року № 1227-1822 в сумі 29 000,00 грн, з яких:
5 800,00 грн - прострочена заборгованість за кредитом; 23 200,00 грн - прострочена заборгованість за нарахованими процентами.

Позов мотивований тим, що 23 червня 2023року між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та ОСОБА_1 за допомогою вебсайту (https://creditkasa.com.ua), який є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем ТОВ «Укр Кредит Фінанс», у межах якої реалізуються технології обробки інформації з використанням технічних і програмних засобів і які у процесі обробки інформації діють як єдине ціле, було укладено електронний договір про відкриття кредитної лінії № 1227-1822.
Згідно з умовами кредитного договору кредитодавець взяв на себе зобов`язання надати відповідачці кредит для задоволення особистих потреб, на наступних умовах: сума кредиту - 5 800,00 грн; строк кредитування - 300 днів; базовий період - 14 днів; знижена % ставка - 2,50 % в день; стандартна % ставка - 3,00 % в день.
Позивачем через партнера - Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк»), з яким укладено договір № 4010 про надання послуг в системі LiqPay від 02 грудня 2019 року, було видано відповідачці кредитні кошти на картковий рахунок, вказаний останньою в особистому кабінеті - НОМЕР_1 , що підтверджується довідкою АТ КБ «ПриватБанк» про перерахування коштів від ТОВ «Укр Кредит Фінанс» через систему платежів LiqPay на підставі договору від 02 грудня 2019 року № 4010 на карту отримувача (відповідачки) в розмірі 5 800,00 грн, чим виконало свої зобов`язання за договором своєчасно й у повному обсязі.
ОСОБА_1 умови договору не виконувала, у зв`язку з чим у неї станом на 11 липня 2024 року загальна сума заборгованості становить 57 594,00 грн, яка складається з: 5 800,00 грн - прострочена заборгованість за кредитом; 51 794,00 грн - прострочена заборгованість за нарахованими процентами.
Кредитодавцем було прийнято рішення про можливість застосування до позичальника програми лояльності для споживачів фінансових послуг, а саме часткового списання заборгованості за нарахованими процентами в сумі 28 594,00 грн за умови погашення боржником решти за кредитним договором в розмірі 29 000,00 грн.
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
30 грудня 2024 року рішенням Овруцького районного суду Житомирської області позов задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Укр Кредит Фінанс» заборгованість за кредитним договором від 23 червня 2023 року № 1227-1822 в розмірі
29 000,00 грн та судові витрати в сумі 2 422,40 грн.
15 травня 2025 року постановою Житомирського апеляційного суду апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Левківського С. В. задоволено частково.
Рішення Овруцького районного суду Житомирської області від 30 грудня
2024 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Укр Кредит Фінанс» витрат зі сплати судового збору в розмірі 2 422,40 грн скасовано та ухвалено в цій частині нове судове рішення.
Компенсовано ТОВ «Укр Кредит Фінанс» витрати зі сплати судового збору в розмірі 2 422,40 грн за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. У іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.
Судові рішення в частині суті спору мотивовані тим, що матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 , уклавши договір від 23 червня 2023 року № 1227-1822 в електронній формі за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, погодилася з умовами, які вважала зручними для себе, та підтвердила умови отримання кредиту. Договір про відкриття кредитної лінії від 23 червня 2023 року № 1227-1822 із зазначенням у ньому усіх реквізитів відповідачки, зокрема паспортних даних, ідентифікаційного коду, місця проживання, мобільного номеру телефону, рахунку позичальника, а також інформація щодо умов кредитування містять електронний підпис із одноразовими ідентифікаторами НОМЕР_2 , який відповідно до вимог чинного законодавства був власноручно введений відповідачкою для електронного підпису.Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ, який накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Оскільки кредитний договір укладений шляхом накладення електронного підпису відповідачки, який ідентифікує її особу, договір уважається укладеним. Спірний договір, укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «Укр Кредит Фінанс», у судовому порядку не оскаржувався, не визнавався недійсним, тобто діє презумпція правомірності указаного правочину. Матеріали справи не містять і заявник не надав суду доказів щодо спростування презумпції правомірності кредитного договору. ТОВ «Укр Кредит Фінанс» надало довідку про перерахування суми кредиту за договором від 23 червня 2023 року № 1227-1822, а також інформацію, яка викладена у листі АТ КБ «ПриватБанк» про перерахування коштів від ТОВ «Укр Кредит Фінанс» через систему платежів Liq Pay на підставі договору від 02 грудня 2019 року № 4010,1227-1822 від 23 червня 2023 року в сумі 5 800,00 грн, здійсненого 23 червня 2023 року на банківську картку НОМЕР_1 , яка відповідно до спірного договору належить відповідачці та про яку вона зазначила у ньому, як номер особистого електронного платіжного засобу у розділі 12 договору. Відповідачкою не надано суду першої інстанції і не представлено апеляційному суду належних і допустимих доказів того, що відповідні кредитні кошти не були зараховані на її картковий рахунок. Посилання представника відповідачки в апеляційній скарзі на ту обставину, що стосовно ОСОБА_1 вчинені шахрайські дії, є неприйнятними, оскільки належних та допустимих доказів неправомірних дій сторонніх останньою не надано і таких не встановлено судом. Кримінальне провадження за таким фактом відсутнє, а саме звернення відповідачки до правоохоронних органів не є підтверженням вказаних обставин.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
23 червня 2025 року (зареєстровано у Верховному Суді 27 червня 2025 року) ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку подала до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Овруцького районного суду Житомирської області
від 30 грудня 2024 року та постанову Житомирського апеляційного суду
від 15 травня 2025 року, в якій просить їх скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позову.
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Касаційна скарга мотивована тим, що  ОСОБА_1  є особою з інвалідністю ІІ-ї групи загального захворювання, яка пов`язана з психічною хворобою, але не позбавлена дієздатності. Інвалідність встановлена безтерміново з 08 січня 2020 року. В силу своєї хвороби та через скрутний матеріальний стан вона має простий кнопковий телефон, і не вміє користуватись інтернетом, в неї немає електронної адреси і вона не могла ніяким чином скористуватись вебсайтом ТОВ «Укр Кредит Фінанс». Крім того, вказаний в позові номер телефону не її і такий номер вона не мала. Вважає, що можливо хтось під її ім`ям і уклав договір з позивачем, але це не вона. 
Суди не врахували правові висновки, викладені в постановах Верховного Суду від 12 лютого 2018 року в справі № 127/23496/15-ц, від 20 червня 2018 року в справі № 691/699/16-ц, від 04 грудня 2023 року в справі № 212/10457/21, про те, що без введення логіна і паролю в інтернет-банкінгу (де обслуговується позичальник), які відомі виключно останньому, здійснення його верифікації, передання ним та отримання відповідачами персональних даних від позивача з метою укладення договору, є неможливим; позивач має надати докази, які б спростовували доводи боржника про те, що він своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції за кредитною карткою. 
Позивач не надавав їй кредитних коштів в розмірі 5 800,00 грн, вона не вчиняла будь-яких операцій з вказаними коштами, не є їх користувачем чи власником, і не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, так як електронний платіжний засіб було використано без її фізичного пред`явлення користувачем та електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу й його користувача. Матеріали справи не містять даних власника карти, на яку були кошти перераховані через систему LiqPay.
Позиція інших учасників справи
У відзиві на касаційну скаргу ТОВ «Укр Кредит Фінанс» зазначає, що відповідачка не спростувала презумпцію правомірності правочину, її твердження про те що договір від 23 червня 2023 року № 1227-1822 не є укладеним, не ґрунтується на нормах права та є безпідставними. Під час укладення кредитного договору відбулася ідентифікація та верифікаціяклієнта за допомогою Системи BankID Національного банку України.Тільки користувач (власник)персональних даних може ініціювати їх передачу від абонента ідентифікатора до абонента надавача послуг.  ОСОБА_1 було передано  ТОВ «Укр Кредит Фінанс» персональні дані, що містяться в кредитному договорі (паспортні дані, ідентифікаційний код, місце проживання), для ідентифікації з метою укладення договору. Не є подібними обставинам справи, що переглядаються, обставини в перелічених укасаційній скарзі справах  № 127/23496/15-ц та № 691/699/16-ц, оскільки предметом розгляду судами в цих справах були правовідносини між банком (емітентом кредитної картки) та клієнтом, які виникли внаслідок незаконного зняття невстановленими особами коштів з рахунку клієнта банку в межах кредитного ліміту. Відповідачка заявляє про фактичне неукладення кредитного договору (зазначаючи, що договір не підписувала і банківська картка,на яку перераховувалися кредитні кошти, їй не належить).
Фактичні обставини справи, встановлені судами
23 червня 2023 року між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та ОСОБА_1 за допомогою вебсайту (https://creditkasa.com.ua), який є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем ТОВ «Укр Кредит Фінанс, було укладено договір про відкриття кредитної лінії № 1227-1822.
Зазначений кредитний договір укладено відповідно до Правил відкриття кредитної лінії (надання споживчих кредитів) ТОВ «Укр Кредит Фінанс», затверджених наказом від 23 листопада 2022 року № 69-П та розміщених на їх сайті. Цей кредитний договір разом із Правилами надання споживчих кредитів складають єдиний договір, в якому визначаються всі його істотні умови та з яким позичальник був попередньо ознайомлений.
Позичальнику надано одноразовий ідентифікатор А3727 для підписання кредитного договору, підтвердження ознайомлення з Правилами та інших супутніх документів.
Відповідно до підпунктів 2.1, 2.2 пункту 2 кредитного договору кредитодавець відкриває для позичальника невідновлювальну кредитну лінію на наступних умовах, визначених цим договором. Кредитодавець зобов`язується відкрити кредитну лінію для позичальника шляхом надання грошових коштів позичальнику на умовах строковості, зворотності, платності для задоволення особистих потреб позичальника, а позичальник зобов`язується повернути кредит не пізніше останнього дня строку кредитування та сплатити нараховані кредитодавцем проценти за користування кредитом у порядку передбаченому цим договором (а. с.10).
Дата видачі кредиту - 23 червня 2023 року; останній календарний день першого базового періоду - 06 липня 2023 року; сума кредиту - 5 800,00 грн; нараховані проценти за користування кредитом - 2 030,00 грн; разом до сплати - 7 830,00 грн (пункт 2.3 договору).
Сторонами визначено, що вказаний договір укладається сторонами у вигляді електронного договору у розумінні Закону України від 03 вересня 2015 року № 675-VIII «Про електронну комерцію» (далі - Закон № 675-VIII). Для укладення зазначеного договору позичальник надає кредитодавцю інформацію щодо бажання отримати кредит, шляхом заповнення на веб-сайті кредитодавця https://creditkasa.com.ua усіх граф відповідної форми.
Надаючи таку інформацію, позичальник вказує повні, точні та достовірні особисті дані, заповнення яких передбачено відповідною сторінкою вебсайту кредитодавця та які необхідні для укладення договору.
Укладаючи договір, кредитодавець та позичальник визнають усі документи (в тому числі договір) підписані з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором (одноразовим паролем) еквівалентним за значенням (з точки зору правових наслідків) документам у письмовій формі, підписаним власноручно, що повністю відповідає положенням частини дванадцятої статті 11 Закону № 675-VIII.
Сторони підтверджують, що договір, укладений в електронній формі, має таку саму юридичну силу для сторін, як і документи, складені на паперових носіях та скріплені власноручними підписами сторін, тобто вчинені в простій письмові формі.
Підписуючи договір шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, позичальник підтверджує свою повну обізнаність та згоду з усіма (зокрема істотними) умовами цього договору та Правил (пункти 3.1, 3.2, 3.10 договору).
Розмір кредитного ліміту, тобто загальний розмір кредиту: 5 800,00 грн. Дата надання/видачі Кредиту: 23 червня 2023 року (пункт 4.1, 4.2 договору).
Спосіб перерахування позичальнику коштів у рахунок кредиту: кредит надається позичальнику шляхом безготівкового переказу грошової суми, вказаної у пункті 4.1 цього договору (5 800,00 грн) на банківський рахунок позичальника шляхом використання вказаних позичальником реквізитів електронного платіжного засобу.
Кредит вважається наданим позичальнику з моменту списання грошових коштів з банківського рахунку кредитодавця за належними реквізитами для їх наступного зарахування на електронний платіжний засіб, зазначений позичальником при оформлені кредиту.
Плата за видачу кредиту передбачена у формі процентів за користування кредитом. Тип процентної ставки за користування кредитом - фіксована. Процентна ставка за користування кредитом не змінюється протягом усього строку користування кредитом, однак позичальнику на умовах, вказаних у даному договорі (Програма лояльності), може надаватись можливість скористатись кредитом за промоставкою та/або пільговою, та/або зниженою процентними ставками (пункт 4.7 договору).
Базовий період складає 14 календарних днів. Перебіг першого базового періоду починається з дати надання/видачі кредиту та закінчується в дату останнього календарного дня першого базового періоду. Перебіг кожного наступного базового періоду починається з наступної дати за датою закінчення попереднього базового періоду, крім наступного випадку: якщо позичальник у поточному базовому періоді має заборгованість зі сплати процентів і здійснив повне погашення цієї заборгованості, в дату погашення вказаної заборгованості перебіг поточного базового періоду припиняється достроково та з наступного календарного дня починається перебіг наступного базового періоду. Перебіг останнього базового періоду закінчується в останній день строку дії цього договору (пункт 4.8 договору).
Сплату процентів за користування кредитом позичальник зобов`язаний здійснювати не пізніше останнього дня кожного базового періоду (пункт 4.9 договору).
Нарахування процентів за користування кредитом здійснюється на залишок неповерненої суми кредиту за кожен день користування кредитом, починаючи з дня видачі кредиту до дати фактичного повернення всієї суми кредиту, за наступною ставкою: стандартна процентна ставка становить 3,00 % (три цілих, нуль сотих відсотки (-ів)) за кожен день користування кредитом (вказана процентна ставка застосовується протягом всього строку дії цього договору, за виключенням строку використання права користування кредитом за промо-ставкою та/або зниженою, та/або пільговою процентною ставкою) (пункт 4.10 договору).
Строк кредитування, тобто, строк на який надається кредит позичальнику: 300 календарних днів з моменту перерахування кредиту позичальнику. Дата повернення (виплати) кредиту 21 грудня 2023 року. Строк договору є рівним строку кредитування (пункт 4.12 договору).
Реальна річна процентна ставка на дату укладення цього договору складає один мільйон сто тридцять дев`ять тисяч дев`ятсот шістдесят п`ять цілих, нуль сотих відсотки (-ів) (пункт 4.13 договору).
Орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення договору (за весь строк кредитування) складає: 58 000,00 грн та включає в себе: суму кредиту та проценти за користування кредитом (пункт 4.14 Договору).
Згідно з пунктом 8.5 договору у разі прострочення позичальником сплати процентів за користування кредитом на строк понад один календарний місяць, кредитодавець має право вимагати від позичальника повернення кредиту в повному обсязі та сплати процентів за весь строк фактичного користування кредитом до настання дати закінчення строку кредитування, визначеного пунктом 4.8 договору.
Відповідно до таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором № 1227-1822 (графік платежів за договором) згідно з методикою Національного банку України, який містить розрахунок суми кредиту та процентів за користування кредитом із зазначенням термінів платежу, сума кредиту становить 5 800,00 грн та включає в себе проценти за користування кредитом у розмірі 52 200,00 грн, реальна річна процентна ставка становить 1 139 965,00 % річних.
Такі ж положення щодо істотних умов договору містяться в Паспорті споживчого кредиту, який підписано відповідачкою електронним підписом одноразовим ідентифікатором, номер пароля А 3727.
З копії довідки про перерахування суми кредиту від 23 червня 2023 року № 1227-1822 встановлено, що ТОВ «Укр Кредит Фінанс» здійснило видачу відповідачці коштів за кредитним договором від 23 червня 2023 року № 1227-1822 в сумі 5800,00 грн за допомогою системи LiqPay, платіж 2330865628, дата - 23 червня 2023 року; № платіжної картки - НОМЕР_1 .
Позиція Верховного Суду 
Касаційне провадження в справі відкрито з підстави, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України). 
Згідно з пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України підставою касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.
Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду вивчив матеріали справи, перевірив доводи касаційної скарги, відзиву та виснував, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Мотиви, якими керується Верховний Суд, та застосовані норми права
Згідно з частиною першої статті 15, частиною першою статті 16 Цивільного кодексу (далі - ЦК) України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За правилом частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України).

Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом № 675-VIII. 

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону № 675-VIII електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пункт 12 частини першої статті 3 Закону № 675-VIII).

Відповідно до частини третьої статті 11 Закону № 675-VIII електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону № 675-VIII).

Згідно з частиною шостою статті 11 Закону № 675-VIII відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилом частини восьмої статті 11 Закону № 675-VIII у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Стаття 12 Закону № 675-VIIIвизначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Укладення договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину.

В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Частиною четвертою статті 14 Закону № 675-VIII передбачено, що ідентифікація особи за допомогою електронного підпису, визначеного статтею 12 цього Закону, має здійснюватися під час кожного входу в інформаційну систему суб`єкта електронної комерції.

Згідно зі статтею 1 Закону України від 05 жовтня 2017 року № 2155-VIII «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги» електронна ідентифікація - це процедура використання ідентифікаційних даних особи в електронній формі, які однозначно визначають фізичну, юридичну особу або представника юридичної особи. Ідентифікаційні дані особи - це унікальний набір даних, який дає змогу однозначно встановити фізичну, юридичну особу або представника юридичної особи. А сама процедура ідентифікації особи є використанням ідентифікаційних даних особи з документів, створених на матеріальних носіях, та/або електронних даних, у результаті виконання якої забезпечується однозначне встановлення фізичної, юридичної особи або представника юридичної особи.

Ідентифікаційні дані фізичної особи підпадають під визначення персональних даних. 

Згідно зі статтею 2 Закону України від 01 червня 2010 року № 2297-VI«Про захист персональних даних» (далі - Закон № 2297-VI)персональні дані - це відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути ідентифікована; суб`єкт персональних даних - фізична особа, стосовно якої відповідно до закону здійснюється обробка її персональних даних; згода суб`єкта персональних даних - будь-яке документоване, зокрема, письмове, добровільне волевиявлення фізичної особи щодо надання дозволу на обробку її персональних даних відповідно до сформульованої мети їх обробки.

Частиною п`ятою статті 6 Закону № 2297-VIпередбачено, що обробка персональних даних здійснюється для конкретних і законних цілей, визначених за згодою суб`єкта персональних даних, або у випадках, передбачених законами України, у порядку, встановленому законодавством.

Відповідно до частини шостої статті 6 Закону № 2297-VIне допускається обробка даних про фізичну особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

У частині першій статті 11 Закону № 2297-VIвстановлено, що підставою виникнення права використання персональних даних є, зокрема, згода суб`єкта персональних даних на обробку його персональних даних; дозвіл на обробку персональних даних, наданий володільцю персональних даних відповідно до закону виключно для здійснення його повноважень; укладення та виконання правочину, стороною якого є суб`єкт персональних даних або який укладено на користь суб`єкта персональних даних чи для здійснення заходів, що передують укладенню правочину на вимогу суб`єкта персональних даних.

За правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Верховний Суд неодноразово вказував на те, що тягар доказування покладається на обидві сторони спору. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. 

У спорах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором (постанови Верховного Суду від 20 листопада 2024 року всправі № 243/7840/15, від 21 лютого 2024 року в справі № 415/160/17).

Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, належним чином дослідити поданий стороною доказ, перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково - зазначити правові аргументи на його спростування - це процесуальний обов`язок суду.

Суди в цій справі уважали доведеними ті обставини, що оспорюваний договір між сторонами укладено в електронній формі із застосуванням електронного підпису, що за допомогою вебсайту ТОВ «Укр Кредит Фінанс» (https://creditkasa.com.ua) відповідачка подала заявку на отримання кредиту та отримала підтвердження шляхом акцепту, після чого ТОВ «Укр Кредит Фінанс» надіслало особі, яка звернулася за отриманням кредиту за допомогою засобів зв`язку (номер телефону або електронна пошта), одноразовий ідентифікатор, який і було використано для підтвердження підписання кредитного договору; що ідентифікація ОСОБА_1 на вебсайті https://creditkasa.com.ua здійснена відповідно до вимог чинного законодавства, з використанням особистих даних відповідачки, а саме: паспорта, ідентифікаційного коду, номера телефону, електронної пошти, номера банківської картки, на яку слід перерахувати кошти.

Однак відповідно до змісту Правил відкриття кредитної лінії (надання споживчих кредитів) ТОВ «Укр Кредит Фінанс» під час заповнення позичальником заявки на отримання кредиту він особисто вказує свої персональні дані, зокрема контактний номер телефону та адресу електронної пошти. І саме на зазначений позичальником номер телефону кредитор надсилає смс-повідомлення про схвалення заявки на отримання кредиту та відповідний одноразовий ідентифікатор, необхідний для підписання кредитного договору. 

У матеріалах справи відсутні докази на підтвердження факту здійснення належної верифікації особи позичальника під час надання кредиту.Позивач не довів, а суди не встановили, що телефонний номер, із використанням якого здійснювалося підписання електронним підписом з одноразовим ідентифікатором кредитного договору, в момент укладення договору належав ОСОБА_1 та був її фінансовим номером телефону, а грошові кошти перераховані на банківську картку саме відповідачки.

На необхідність встановлення таких обставин спрямована й практика Верховного Суду. Зокрема, в постанові від 08 квітня 2026 року в справі № 308/22861/23 Верховний Суд зазначив, що, оскільки банківські картки, які були відкриті на ім?я позивачки, були віртуальними, то номер карти, терміну дії та СVV-2 код, вочевидь були відомі особі, яка ініціювала відкриття цих карток. Саме собою коректне введення даних для ініціювання банківської операції зі списання коштів з такої картки, не може достовірно підтверджувати ту обставину, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. 

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (частини перша, друга статті 367 ЦПК України).

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається з мотивувальної частини із зазначенням, зокрема мотивів прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного учасниками справи в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1  про те, що кредитний договір підписано без її волі іншими особами, які незаконним шляхом заволоділи її персональними даними, що вказаний в позові номер телефону не її і такий номер вона не мала, що матеріали справи не містять даних власника карти, на яку були кошти перераховані через систему LiqPay, залишені без уваги та оцінки апеляційного суду. 

Апеляційний суд не встановив, що укладення кредитного договору та переказ коштів здійснювались за розпорядженням позивачки та за її волевиявлення.

Апеляційний суд не перевірив за доводами апеляційної скарги повноту встановлення судом першої інстанції обставин, які входять до предмета доказування, та правильність застосування норм права, які регулюють порядок укладення правочину в електронній формі, а також порядок ідентифікації в інформаційній системі суб`єкта електронної комерції, зокрема статті 203, 207, 215, 626, 639 1054 ЦК України, Закону № 675-VIII, Закон № 2297-VI, Закону № 2155-VIII. 

Крім того, відповідно до статті 13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства. Не допускаються використання цивільних прав з метою неправомірного обмеження конкуренції, зловживання монопольним становищем на ринку, а також недобросовісна конкуренція. У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами другою-п`ятою цієї статті, суд може зобов`язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом.

Згідно з частиною третьою статті 16 ЦК України суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої-п`ятої статті 13цього Кодексу.

Частина третя статті 13 та частина третя статті 16 ЦК Українимають на меті стимулювати учасників цивільних відносин до добросовісного та розумного здійснення своїх цивільних прав. 

У Рішенні від 28 квітня № 2-р(II)/2021 Конституційний СудУкраїни зазначив, що приписичастини третьої  статті 13 та частини третьої статті 16 ЦК України не визначають дій особи як правопорушення за цивільним правом або як іншу умову для притягнення особи до цивільно-правової відповідальності. Оспорювані приписи встановлюють для учасників цивільних відносин заборону порушувати межі здійснення цивільних прав, а також дають суду можливість відмовити в захисті цивільного права в разі порушення особою вимог частин другої-п`ятої статті 13 ЦК України. Тобто ці приписи містять вказівку на юридичні наслідки дій особи, що їх не може бути кваліфіковано як умови, підстави або міри цивільно-правової відповідальності.

Мікрокредит є видом споживчого кредиту, де позичальник має статус споживача та перебуває у слабкішому стані, у зв`язку з чим потребує підвищеного захисту з боку держави в особі юрисдикційних органів. 

Укладення кредитного договору в електронній формі шляхом використання підпису за допомогою цифрового підпису одноразовим ідентифікатором шляхом уведення коду підтвердження обумовлює проблему обізнаності споживача з умовами договору. 

Мікрокредит у електронній формі є договором приєднання, на стадії його укладення (формулювання договірних умов) вимога добросовісності означає, що сторона, яка розробляє проєкт договору, повинна враховувати законні інтереси позичальника на отримання економічно обґрунтованого кредиту, вартість якого відповідає ринковим цінам. Кредитодавець не повинен закладати до договору вочевидь несправедливі умови. 

У спорах, які виникають із кредитних відносин, зокрема щодо мікрокредитів у електронній формі, суд не обмежується виключно формальною перевіркою умов договору, а зобов`язаний оцінювати їх зміст крізь призму справедливості, добросовісності, розумності та недопустимості зловживання правом. 

Встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палата Верховного Суду від 16 січня 2019 року в справі № 373/2054/16-ц).

Оскільки апеляційний суд доводи апеляційної скарги по суті належним чином не перевірив, у зв`язку з чим зробив передчасний висновок про залишення без змін рішення суду першої інстанції по суті спору, постанову апеляційного суду належить скасувати та передати справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Стосовно посилань у касаційній скарзі на те, що суди не врахували правові висновки, викладені в постановах Верховного Суду від 12 лютого 2018 року в справі № 127/23496/15-ц, від 20 червня 2018 року в справі № 691/699/16-ц, про те, що позивач має надати докази, які б спростовували доводи боржника про те, що він своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції за кредитною карткою, необхідно зазначити таке. 

Однією з підстав касаційного оскарження судових рішень відповідно до пункту 1 частини другої статті 389 ЦПК України, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у випадку, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

Зі змісту зазначеної норми права випливає, що оскарження судових рішень з підстави, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України, може мати місце за наявності таких складових: неоднакове застосування одних і тих самих норм матеріального права апеляційним судом у справі, в якій подано касаційну скаргу, та у постанові Верховного Суду, яка містить висновок щодо застосування цієї ж норми права у подібних правовідносинах; ухвалення різних за змістом судових рішень у справі, у якій подано касаційну скаргу, і всправі, в якій винесено постанову Верховного Суду; спірні питання виникли у подібних правовідносинах.

Отже, для касаційного перегляду судових рішень з підстави, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України, наявності самих лише висновків Верховного Суду щодо застосування норми права у певній справі недостатньо, обов`язковою умовою для касаційного перегляду судового рішення є подібність правовідносин у справі, в якій Верховний Суд зробив висновки щодо застосування норми права, з правовідносинами у справі, яка переглядається. 

Не є подібними обставинам справи, що переглядаються, обставини в перелічених у касаційній скарзі справах № 127/23496/15-ц та № 691/699/16-ц, оскільки предметом розгляду судами в цих справах були правовідносини між банком (емітентом кредитної картки) та клієнтом, які виникли внаслідок незаконного зняття невстановленими особами коштів з рахунку клієнта банку в межах кредитного ліміту. Відповідачка заявляє про фактичне неукладення кредитного договору (зазначаючи, що договір не підписувала і банківська картка,на яку перераховувалися кредитні кошти, їй не належить).
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Згідно з пунктом 1 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані в справі докази.

Доводи касаційної скарги, з урахуванням меж касаційного перегляду, дають підстави для висновку, що постанова апеляційного суду ухвалена без додержання норм матеріального та процесуального права. У зв`язку з наведеним колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід задовольнити частково, постанову апеляційної інстанцій - скасувати та направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Щодо розподілу судових витрат

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина перша статті 141 ЦПК України).

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Тому розподіл судових витрат здійснюється тим судом, який ухвалює (ухвалив) остаточне рішення в справі, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат (висновок у постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 травня 2020 року в справі № 530/1731 /16-ц (провадження № 61-39028сво18)).

Отже, з урахуванням висновку щодо суті касаційної скарги розподіл судових витрат має здійснюватися тим судом, який ухвалить остаточне рішення в справі, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат.

Керуючись статтями 389, 400, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Постанову Житомирського апеляційного суду від 15 травня 2025 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: О. М. Ситнік
В. М. Ігнатенко
С. О. Карпенко
С. Ю. Мартєв
І. М. Фаловська