Справа № 755/17083/25
Провадження № 2/536/293/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 травня 2026 року м. Кременчук

Кременчуцький районний суд Полтавської області в складі: 
головуючого судді - Колотієвського О.О.
за участю:
секретаря судового засідання - Веремєєвої О.О.
позивача – ОСОБА_1 ,
представника відповідача – ОСОБА_2 
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя (автомобіля) – 
ВСТАНОВИВ:
Позов обґрунтований зокрема тим, що з 26.10.2012 року він та ОСОБА_3 преребували у шлюбі, про що складено актовий запис N 1345 Відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського району управління юстиції у м. Києві. За час перебування у шлюбі, 16 травня 2020 р ними було придбано автомобіль, про що зроблено запис про переєєстрацію на нового власника за договором куплі-продажу (СГ) у сервісному центрі MBC N 8049 м. Києва - CHEVROLET LACETTI СDХ (2005) чорний, попередній номерний знак BI5145EE
Позивачем вказано, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю (ч. 1 ст. 368 Цивільного кодексу України). Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування розпоряджання майном (ст. 63 СК України).
3 ocновного джерела інформації peєcтpy MBC України на data.gov.ua йому стало відомо що автомобіль: був відчужений на підставі договору купівлі-продажу та зареєстрований на іншу особу без його згоди.
Відповідачка по справі продала цей автомобіль та жодної згоди на продаж спільного автомобіля він не давав.
Враховуючи те, що за відчуження автомобіля, якій був об`єктом спільної сумісної власності подружжя, відбулося нa підставі договору купівлі продажу, то відповідач по справі ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 набула у володіння грошові кошти від продажу авто. 
З моменту переходу права власності на спірний транспортний засіб: - CHEVROLET LACETTI СDХ (2005) чорний попередній номерний знак НОМЕР_1 до наступного власника, які в силу ст. 330 Цивільного кодексу України є добросовісним набувачем, об`єктом спільної сумісної власності подружжя сторін стали саме грошові кошти отримані від продажу автомобіля. 
Відповідно до моніторингу цін колісних транспортних засобів від AUTO.RJA 23.08.2025 року - середньоринкова вартість автомобіля CHEVROLET LACETTI CDX (2005) ЧОРНИЙ номерний знак НОМЕР_2 , рік випуску 2005, ідентифікаційний номер VIN НОМЕР_3 , двиг. 1799 см. куб., легковий седан, станом на 23 серпня 2025 року складає: ~210000,00 грн. Таким чином загальна сума майна (оціночна вартість) якого вони набули за час шлюбу складає: 210000,00грн. 
З урахування вказаного він претендує на половину від 210000,00 гривень, вартість позову визначається у розмірі 105000,00 гривень.
Враховуючи вказане просив суд стягнути з ОСОБА_3 на його користь грошову компенсацію за продаж автомобіля у розмірі 105000 гривень.
17.11.2025 року від представника відповідачки ОСОБА_3 – ОСОБА_4 надійшов відзив на позову заяву, у якому вказав, що з позовними вимогами відповідачка не погоджується повністю, у зв`язку з наступним. 
26 жовтня 2012 року між Позивачем та Відповідачем було укладено шлюб. Подружжя має спільну дитину ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 .
16 травня 2020 року відповідачкою було придбано автомобіль CHEVROLET LACETTI CDX (2005) ЧОРНИЙ номерний знак НОМЕР_4 , рік випуску 2005, ідентифікаційний номер (VIN) НОМЕР_5 за договором купівлі-продажу № 5706/20/007861 від 09.05.2020 року, вартість якого складала 110 000, 00 грн. 
Більша частина вартості автомобіля була сплачена з кредитних коштів, отриманих за кредитним договором № 6324686728 від 07.05.2020 року, укладеним на ім`я відповідачки. 
За даним кредитним договором вона отримала 80 000,00 грн. Залишок суми відповідачка доклала з особистих коштів. Таким чином, даний автомобіль було придбано відповідачкою за особисті кошти.
Також звернула увагу суду, що подружні стосунки були припинені ще в червні 2022 року, про що позивач повідомив особисто в позовній заяві про розірвання шлюбу. Також про факт припинення подружніх відносин в червні 2022 році зазначено в рішенні про розірвання шлюбу від 19.03.2024 року, справа №755/17639/23. Таким чином, починаючи з червня 2022 року відповідач проживала окремо з дитино забезпечувала себе та спільну дитину та сплачувала кредит самостійно. Погашення всієї суми кредиту здійснювалось за рахунок особистих доходів, що підтверджується квитанціями. Позивач не приймав участі в сплаті кредиту та не надавав фінансової допомоги для його погашення. 
Позивач зазначає, що середня ринкова вартість автомобіля CHEVROLET LACETTI CDX (2005) ЧОРНИЙ номерний знак НОМЕР_6 , рік випуску 2005, ідентифікаційний номер (VIN) НОМЕР_7 , двиг. = 1799 см. куб., легковий седан, станом на 23 серпня 2025 року складає: 210 000,00 грн. Про те ним не долучено розрахунок середньої ринкової вартості автомобіля. Також не було залучено експерта який міг би провести таку оцінку та не додано звіту експерта про середньоринкову вартість подібного автомобіля. Отже, невідомо яким чином було проведено розрахунок, які саме автомобілі брались до уваги під час розрахунку, а саме: стан авто, пробіг, комплектація та технічні характеристики.
Крім того, Позивач не є спеціалістом в галузі оцінки майна та не має відповідної кваліфікації для її проведення. Таким чином, судом не може бути взято до уваги суму у розмірі 210 000,00 грн. оскільки така сума є необґрунтованою та не підтверджена належними доказами.
Визначаючи розмір грошової компенсації частини вартості спірного майна, стягненню у вигляді компенсації підлягає дійсна вартість відчуженого майна або ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи.
До даного відзиву долучено договір комісії № 5706/25/1/001225 від 05.05.2025 року, згідно якого відповідачка продала транспортний засіб CHEVROLET LACETTI CDX (2005) чорний номерний знак НОМЕР_4 , рік випуску 2005, ідентифікаційний номер VIN НОМЕР_5 за ціною 129 530 грн. 
Таким чином, для розрахунку вартості автомобіля має застосовуватись дійсна вартість відчужуваного майна, а саме сума 129 530 грн. за яку було продано автомобіль.
Позивач у судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив позов задовольнити.
Представник відповідачки у судовому засіданні, просив відмовити у задоволенні позову, з підстав наведених у відзиві на позов.
Дослідивши матеріали справи та докази наявні в матеріалах справи, суд дійшов наступного висновку.
Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Ч. 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 26.10.2012 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_8 видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у місті Києві та рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 19.03.2024 року по справі №755 17639 23 шлюб розірвано.
Під час перебування у шлюбі, 16.05.2020 року, ОСОБА_3 придбано автомобіль CHEVROLET LACETTI CDX (2005) чорного кольору, номерний знак НОМЕР_4 , VIN: НОМЕР_5 , що підтверджується договором купівлі-продажу № 5706/20/007861 від 09.05.2020 року.
У подальшому, 09.07.2025 року вказаний автомобіль був відчужений відповідачкою на підставі договору купівлі-продажу, що стало відомо позивачу з відкритих джерел та не заперечується відповідачкою.
Як стверджується позивачем, спірний автомобіль є спільною сумісною власністю подружжя, проте відчужений без його згоди, а саме письмової нотаріально посвідченої згоди на продаж спільного майна він не надавав.
Суд зазначає, що згідно ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).
Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Водночас статтею 57 СК України визначено перелік майна, що є особистою приватною власністю дружини, чоловік а, а саме: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду"; 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України.
Особистою приватною власністю дружини та чоловіка є речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть тоді, коли вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя. Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є премії, нагороди, які вона, він одержали за особисті заслуги. Суд може визнати за другим з подружжя право на частку цієї премії, нагороди, якщо буде встановлено, що він своїми діями (ведення домашнього господарства, виховання дітей тощо) сприяв її одержанню. Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, яка їй, йому належала, а також як шкодування завданої їй, йому моральної шкоди. Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є виплати (страхові виплати та виплати викупних сум), одержані за договорами страхування життя та здоров`я. Суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин. Якщо у придбання майна вкладені крім спільних коштів і кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою приватною власністю.
Суд зауважує, що презумпція спільності майна подружжя є ключовою в сімейному праві. Тягар спростування цієї презумпції покладається на того з подружжя, хто стверджує, що майно було придбане за особисті кошти та є його приватною власністю.
ОСОБА_3 заперечуючи проти задоволення позову, стверджує, що спірний автомобіль було придбано за її особисті кошти, зокрема за рахунок кредитних коштів (80 000 грн за кредитним договором № 6324686728 від 07.05.2020 року) та власних заощаджень, а позивач не брав участі у погашенні кредиту.
Відповідно до ст. 76, 81 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Дослідивши надані сторонами докази, суд критично оцінює доводи відповідачки, що спірний автомобіль є її особистою власністю з огляду на наступне.
Так судом досліджено договір купівлі- продажу 5706.20.007861 від 09.05.2020 року відповідно до якого ОСОБА_3 придбано у ТОВ «АВТОПРЕСТИЖ ЦЕНТР» автомобіль CHEVROLET LACETTI CDX (2005), VIN: НОМЕР_5 за 110000 гривень та кредитний договір № 6324686728 від 07.05.2020 року на суму 80 000 грн.
Метою отримання вказаних коштів була купівля спірного автомобіля та вказане зазначено відповідачкою і не заперечувалося позивачем.
Відповідно до частини третьої статті 61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Суд зазначає, що сам по собі факт оформлення кредитного договору на ім`я відповідачки не свідчить про те, що придбане за ці кошти майно є її особистою приватною власністю. 
Як встановлено кредитний договір укладений з метою отримання коштів для придбання автомобіля. Вказаний транспортний засіб придбаний у період перебування сторін у шлюбі та використовувався в інтересах сім`ї та відомостей, що транспортний засіб є особистою приватною власністю ОСОБА_3 , договір купівлі- продажу не містить.
Також, відповідачкою не надано доказів того, що інша частина коштів за які був придбаний автомобіль (окрім кредитних коштів), у розмірі 30 000 грн були саме особистими коштами ОСОБА_3 , а не спільними.
Довідку про доходи відповідачки, як доказ того, що вона мала достатній дохід та сплачувала кредитну заборгованість самостійно, а отже і транспортний засіб є її особистою приватною власністю суд не приймає до уваги, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 61 СК України, заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи є об`єктами права спільної сумісної власності подружжя.
Тобто відповідачка не може стверджувати, що здійснювала погашення кредитної заборгованості особистими коштами, а відсутність фактичного погашення кредиту позивачем не змінює правового режиму самого майна як спільного.
Також, посилання на припинення подружніх відносин у червні 2022 року та самостійну сплату кредиту після цієї дати не впливають на правовий режим майна, оскільки воно набуте у 2020 році під час шлюбу. Погашення кредиту після роздільного проживання може мати значення при визначенні спільних боргів та взаємних розрахунків, але не змінює статусу автомобіля як об`єкта спільної сумісної власності на момент його придбання. Вказана позиція суду узгоджується з висновками Верховного Суду, зокрема викладених у постанові від 24 квітня 2019 року у справі № 554/2483/15-ц, постанові від 12 лютого 2020 року у справі № 725/1776/18.
До того ж, на спростування позиції відповідачки, ОСОБА_1 , надано до суду квитанції про перерахунок коштів ОСОБА_3 у період з квітня 2022 року по травень 2023 року, що сумарно перевищує суму вартості автомобіля.
Таким чином, з урахуванням наданих доказів та з`ясованих обставин, суд доходить висновку, що автомобіль CHEVROLET LACETTI CDX на момент відчуження відповідачкою був об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, а доводи ОСОБА_3 про його особистий характер є необґрунтованими, придбання транспортного засобу за особисті кошти під час судового розгляду не доведено.
За змістом статей 69, 70 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Статтею 63 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
У пункті 30 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»: «у випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі». 
Також, слід взяти до уваги, що відповідно ч.3 ст. 61 СК якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя.
Згідно ст. 68 та 69 СК України, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу та мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.
Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України.
Згідно ст. 370 ЦК України, виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу, відповідно до якої співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.
Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.
З аналізу вказаних норм, суд доходить висновку, що після розірвання шлюбу, у разі здійснення поділу спільного автомобіля, позивач мав би право на одержання від відповідачки грошової компенсації, у порядку ст. 364 ЦК України.
З урахуванням зазначеного, оскільки автомобіль був відчужений ОСОБА_3 , після розірвання шлюбу з позивачем та відповідачка розпорядилася спільною сумісною власністю всупереч ст. 68 СК України без згоди позивача, враховуючи відсутність підстав для відступлення від засад рівності часток позивача і відповідачки чи визнання такого майна особистою власністю одного з подружжя, суд дійшов висновку про те, що наявні правові підстави для компенсації вартості його частки на користь позивача.
Вирішуючи питання щодо розміру вартості автомобіля, а відповідно і суму компенсації частки позивачу, суд виходив з наступного.
Позивачем визначено вартість автомобіля станом на 23.08.2025 року в розмірі 210 000 грн, на підставі оголошення щодо продажу автомобіля на сайті AUTO.RIA.
Відповідач, у свою чергу, надала договір комісії № 5706/25/1/001225 від 05.05.2025 року, згідно з яким вартість продажу автомобілю було обумовлено за ціною не нижче 129 530 грн, та стверджує, що саме ця сума є дійсною вартістю відчуженого майна
У постанові Верховного Суду від 11 березня 2020 року у справі № 723/1096/19 зазначено, що «при визначенні вартості майна для поділу пріоритет має дійсна (реальна) вартість, підтверджена належними доказами, а не заявлена однією із сторін на підставі абстрактних даних з мережі Інтернет». У постанові Верховного Суду від 22 вересня 2021 року у справі № 755/3521/18 також наголошено, що «оцінка майна, здійснена учасником справи без залучення експерта, не може бути належним доказом його вартості».
Водночас, договір комісії, який був фактично укладений для продажу автомобіля суд вважає належним та допустимим доказом дійсної вартості майна, оскільки інших доказів до суду не подано.
Жодних доказів того, що автомобіль на момент відчуження мав значно вищу ринкову вартість 210 000 грн, ніж ціна продажу згідно договору комісії та зазначена відповідачкою - 129 530 грн позивачем не надано. 
Також позивач під час розгляду справи не клопотав щодо призначення судової товарознавчої експертизи для визначення ринкової вартості автомобіля на час розгляду справи. 
За таких обставин, суд при визначенні вартості спірного майна, що підлягає поділу, приймає до уваги вартість відчуженого автомобіля у сумі 129 530 грн.
З огляду на те, що частки подружжя у спільному майні є рівними, розмір компенсації, яка підлягає стягненню з Відповідача на користь Позивача за його 1/2 частку у праві власності на автомобіль, становить 64 765 грн.
Здійснюючи розподіл судових витрат, суд виходив з наступного.
Згідно з частиною першою статі 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи, що позовні вимоги задоволено часткового, суд вважає, що з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню судові витрати пропорційно розміру задоволених позовних вимог у сумі 747,31 гривень.
Керуючись. ст.ст. 4, 5, 10, 12, 81, 141, 259, 263-265 ЦПК України, ст.ст. 188, 261, 319, 321, 387 ЦК України, ст.ст. 57, 60, 61, 65, 69-72 СК України
УХВАЛИВ:
Цивільний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя (автомобіля) – задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за продаж автомобіля CHEVROLET LACETTI CDX (2005) номерний знак НОМЕР_2 , VIN № НОМЕР_9 у розмірі 64765 гривень.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 747,31 гривень.
Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги на рішення суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя	О. О. Колотієвський