Справа № 127/479/26
Провадження № 22-ц/801/1474/2026
Категорія: 
Головуючий у суді 1-ї інстанції Горбатюк В. В.
Доповідач:Панасюк О. С.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2026 року	Справа № 127/479/26	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Панасюка О. С. (суддя доповідач),
суддів Берегового О. Ю., Сала Т. Б.,
з участю секретаря судового засідання Закерничної А. О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника  ОСОБА_1 – адвоката Сауляка Є. В. на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області у складі судді Горбатюка В. В. від 22 квітня 2026 року (дата складання повного тексту ухвали відповідає даті її постановлення) про відмову у задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби у м. Вінниці Хмельницького міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Жовмір Ю. П.,

встановив:

У лютому 2026 року  ОСОБА_1 через свого представника – адвоката Сауляка Є. В. звернулося до суду з цією скаргою, за якою просив визнати неправомірними дії державної виконавиця Першого відділу державної виконавчої служби у м. Вінниці Хмельницького міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (далі Першого ВДВС у м. Вінниці ХМУ МЮУ) Жовмір Ю. П. щодо винесення 29 січня 2026 року постанови про відкриття виконавчого провадження № 80120443 та скасувати цю постанову.
На обґрунтування скарги покликався на те, що з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 463658910 йому стало відомо про внесення 29 січня 2026 року обтяження № 63307953 в межах виконавчого провадження № 80120443, яке було відкрите головною державною виконавицею на підставі ухвали Вінницького міського суду Вінницької області від 27 січня 2026 року у справі № 127/479/26. Цією ухвалою суду вжито заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на належну йому квартиру АДРЕСА_1 ; заборонено вчиняти будь-які дії щодо відчуження цієї квартири. Зазначав, що ухвала суду не відповідає вимогам статті 4 Закону України «Про виконавче провадження», тому що не містить усіх обов`язкових реквізитів виконавчого документа, а тому державна виконавиця зобов`язана була повернути виконавчий документ стягувачу без прийняття до виконання, а не виносити постанову про відкриття виконавчого провадження.
Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 22 квітня 2026 року відмовлено у задоволенні скарги. 
Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що сама лише відсутність у виконавчому документі окремих відомостей про особу боржника не є підставою для його повернення без прийняття до виконання, що узгоджується зі сталою судовою практикою Верховного Суду. Крім того на момент відкриття виконавчого провадження державна виконавиця повністю ідентифікувала боржника, оскільки постанова про відкриття виконавчого провадження від 29 січня 2026 року містить його повні дані – дату народження, адресу проживання та реєстраційний номер облікової картки платника податків. Водночас ухвала суду від 27 січня 2026 року у справі № 127/479/26 містила чіткий та конкретний захід забезпечення позову – накладення арешту на квартиру за точно визначеною адресою та заборону її відчуження. Тобто, відкриваючи провадження, державна виконавиця діяла виключно у спосіб і в межах, які визначив суд, та не вийшла за межі змісту ухвали.
В апеляційній скарзі представник  ОСОБА_1 – адвокат Сауляк Є. В., посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для вирішення справи, просив скасувати ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 22 квітня 2026 року та постановити нове судове рішення про задоволення скарги.
На обґрунтування доводів апеляційної скарги покликався на ті ж обставини, що й у скарзі на дії державної виконавиці.
ОСОБА_2 подала відзив на апеляційну скаргу, за яким просила залишити її без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін, як таку, що постановлена з дотриманням норм процесуального права, відповідно до встановлених судом обставин справи.
Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги апеляційний суд прийшов до висновку, що вона задоволенню не підлягає з огляду на таке.
Частиною першою статті 367 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
За змістом статті 374 ЦПК України апеляційний суд залишає судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (стаття 375 ЦПК України).
Судом встановлено такі обставини.
Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 27 січня 2026 року у справі № 127/479/26 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої злочином, суд першої інстанції задовольнив клопотання про забезпечення позову та вжив заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_1 . Цією ж ухвалою суд заборонив ОСОБА_1 вчиняти будь-які дії щодо відчуження квартири. Ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження. Строк пред`явлення ухвали до виконання становить три роки.
29 січня 2026 року головна державна виконавиця Першого ВДВС у м. Вінниці ХМУ МЮУ Жовмір Ю. П. винесла постанову про відкриття виконавчого провадження № 80120443 з виконання зазначеної ухвали суду. У постанові зазначено боржника ОСОБА_1 , дату його народження, адресу місця проживання та реєстраційний номер облікової картки платника податків, а також відомості про стягувачку ОСОБА_2 .
З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 463658910 видно, що 29 січня 2026 року до реєстру внесено запис про обтяження № 63307953 щодо квартири за адресою: АДРЕСА_2 , а підставою для державної реєстрації стало рішення державного виконавця у виконавчому провадженні № 80120443.
Відповідно до частини п`ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. 
У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.
Згідно з частиною першою статті 18 ЦПК України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, – і за її межами.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з частиною першою статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» (далі Закон) рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.
Сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи (частина перша статті 447 ЦПК України).
Відповідно до частин другої, третьої статті 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).
Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.
Статтею 1 Закону визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) – сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. 
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 26 Закону виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону та за заявою стягувача про примусове виконання рішення.
Пунктом 2 частини першої статті 3 Закону установлено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: ухвал судів у цивільних справах у випадках, передбачених законом.
Відповідно до частини першої статті 18 Закону виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом (пункт 1 частини другої статті 18 Закону).
Статтею 4 Закону визначено вимоги до виконавчого документа, зокрема у виконавчому документі зазначаються: 1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала; 2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ; 3) повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи; 4) ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб – за наявності); реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб – платників податків); 5) резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень; 6) дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню); 7) строк пред`явлення рішення до виконання.
Виконавчий документ повертається стягувачу без прийняття до виконання, якщо він не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею (пункт 6 частини четвертої статті 4 Закону).
Разом з тим пунктом 3 частини третьої статті 18 Закону установлено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну.
Аналіз наведених норм у їх сукупності свідчить про те, що сама лише відсутність у виконавчому документі окремих відомостей про особу боржника не є безумовною підставою для повернення без прийняття до виконання, якщо у виконавця є процесуальна можливість усунути ці недоліки шляхом самостійного витребування інформації або якщо такі дані містяться в інших матеріалах (зокрема у заяві стягувача). 
Така правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 471/283/17-ц та від 29 квітня 2021 року у справі № 686/3941/19.
Таким чином апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, що відсутність у виконавчому документі окремих відомостей про боржника не є безумовною підставою для повернення виконавчого документа, а дії головної державної виконавиці щодо відкриття виконавчого провадження були вчинені виключно у спосіб, в межах повноважень та на підставі Конституції і законів України, забезпечуючи реалізацію принципу обов`язковості судового рішення.
Отже доводи апеляційної скарги, які зводяться до переоцінки доказів, не є істотними і не дають підстав для висновку про порушення судом норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права, які є підставою для скасування чи зміни ухвали суду першої інстанції. 
Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381 – 383 ЦПК України апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу представника  ОСОБА_1 – адвоката Сауляка Є. В. залишити без задоволення, а ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 22 квітня 2026 року – без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
(Повний текст судового рішення виготовлено 11 червня 2026 року).

Головуючий       О. С. Панасюк

Судді:        О. Ю. Береговий 

Т. Б. Сало