Справа № 682/2404/25
Провадження № 2/682/34/2026

РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2026 року 
Славутський міськрайонний суд 
Хмельницької області у складі: 
головуючої судді       Мотонок Т. Я., 
за участю секретаря судових засідань   Мелашенко О.В., 
представника позивача     Козійчука О.І.,
відповідача        ОСОБА_1 ,
представника відповідача    Антонюка П.Г., 

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 682/2404/25 за позовом ОСОБА_2 , в інтересах якого діє представник – адвокат Козійчук Олександр Іванович, до ОСОБА_1 , про усунення перешкод у користуванні майном,

у с т а н о в и в:
11.09.2025 до суду надійшов позов ОСОБА_2 , в інтересах якого діє представник – адвокат Козійчук О.І., до ОСОБА_1 , про усунення перешкод у користуванні майном.
В обгрунтування поданого позову вказано, що спір між сторонами даної справи стосується земельної ділянки, що у АДРЕСА_1 , на якій розташовано будинок АДРЕСА_2 . Власниками будинку АДРЕСА_1 , є позивач, ОСОБА_2 , володіючи часткою у розмірі 3618/10000 будинку, та відповідачка, ОСОБА_1 , володіючи часткою у розмірі 6382/10000 будинку. Рішенням Нетішинського міського суду Хмельницької області від 25 лютого 2019 року встановлено порядок користування земельною ділянкою площею 1217 кв.м, на якій розташований будинок АДРЕСА_2 , а саме: визнано право користування за відповідачкою, ОСОБА_1 , площею 887,76 кв.м, а за позивачем, ОСОБА_2 , визнано право користування 329,24 кв.м. Таким чином, станом на тепер позивач, володіючи часткою будинку у розмірі 36,18%, за вищевказаним рішенням отримав у користування лише 27% частки земельної ділянки, тоді як відповідачка отримала у користування 73% частки користування землею, володіючи при цьому лише 63,82% часткою будинку. Попри це, Відповідачка створила умови, що значно обмежують право користування земельною ділянкою для Позивача. Зокрема, на розмежуванні земельних ділянок відповідачкою встановлено двометрова огорожа з металопрофілю, що впритул розташована до стін та вікон частини будинку, що належить позивачу, а також літньої кухні, як господарської споруди, яким користується позивач. Вказане унеможливлює доступу світла через вікна будинку та кухні, вентиляції приміщень та нормального обслуговування та ремонту будинку. 
Рішення Нетішинського міського суду Хмельницької області ґрунтувалось на одному із варіантів поділу, запропонованих висновком земельної-технічної експертизи Хмельницького відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз від 05 лютого 2018 року №6642/16-26. Відтак, лінія поділу ділянок проходить біля зовнішньої стіни житлового будинку, тієї частини, де проживає позивач, прибудови до будинку, душової, літньої кухні та вбиральні. Саме по цій лінії Відповідачкою встановлено огорожу з металопрофілю, близько до віконного прорізу, закриваючи можливість інсоляції та провітрювання житлового приміщення, будинку АДРЕСА_2 , прибудови, що слугує входом до будинку АДРЕСА_2 , а також впритул до зовнішніх стін допоміжних приміщень, а саме: літньої кухні, душової та вбиральні. Для перевірки та вказаних обставин щодо дотримання будівельних норм під час влаштування огорожу у вересні 2024 року було замовлено проведення судової земельно-технічної експертизи у судового експерта ОСОБА_3 . Виїхавши безпосередньо на місце розташування житлового будинку АДРЕСА_1 , судовий експерт здійснив безпосереднє дослідження місцевості, будівель та споруд за вказаною вище адресою. За результатами дослідження на місцевості разом із наданими матеріалами, судовий експерт ОСОБА_3 встановила, що фактично влаштовані огородження відповідачкою ОСОБА_1 , відносно будівель, що належать позивачу ОСОБА_2 , за адресою АДРЕСА_1 , не відповідають будівельним нормам, а саме, вимогам: ДБН В.2.2-15:2019 «Будинки і споруди. Житлові будинки. Основні положення», ДБН Б.2.2-12:2019 «Планування та забудова територій», ДБН Б.2.2-5: 2011 «Благоустрій територій» та п.7.26 Методичних рекомендацій щодо проведення досліджень з розподілу та порядку користування нерухомим майном. У зв`язку з вказаним, запропоновано варіант порядку користування земельною ділянкою з можливістю доступу для ремонту та обслуговування частини житлового будинку та до прибудови будинку, доступу для ремонту і обслуговування будівлі літньої кухні, душової та вбиральні, їх ремонту і обслуговування, шляхом встановлення земельного сервітуту, площею 0,0035 га, для ОСОБА_2 , на земельній ділянці, площею 0,0888 га, з кадастровим номером 6810600000:02:001:0860, з перенесенням (демонтажем) огорожі, що відображено у Додатку №4 до Висновку №51/24 від 05 червня 2025 року - Плані земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , у масштабі 1:500 (з встановленням сервітуту).
За таких обставин позивач та його представник звернулись до суду та просили: усунути перешкоди у користуванні майном, а саме житловим будинком, господарськими та допоміжними будівлями, що належать ОСОБА_2 , за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом демонтажу огорожі встановленої біля зовнішньої стіни житлового будинку, де розміщено віконний проріз у приміщенні 2-8 (згідно плану будинку, додатку №2 до висновку експертизи №51/24 від 05 червня 2025 року), вздовж прибудови, зовнішніх стін приміщень 2-2 та 2-3, в частині, що проходить через подвір`я та впритул до зовнішньої стіни літньої кухні, вздовж зовнішньої стіни душової та вбиральні; встановити сервітут з метою вільного проходу для обслуговування та ремонту зовнішніх стін будинку, господарських та допоміжних споруд, якими володіє позивач в порядку, запропонованому судовим експертом Сапуновою А.І., за варіантом відтвореним у додатку № 4 до висновку експертизи № 51/24 від 05 червня 2025 року та за каталогом координат, визначених у додатку № 7 до висновку експертизи № 51/24 від 05 червня 2025 року.
Ухвалою суду від 07.10.2025 у даній справі відкрито провадження та призначено підготовче судове засідання на 13.11.2025.
29.10.2025 до суду надійшов відзив від відповідачки ОСОБА_1 , в якому остання заперечує проти задоволення позову. Відповідач вважає, що вказана позовна заява є безпідставною, необґрунтованою і такою, що не підлягає до задоволення з наступних підстав: по першій вимозі при проведені експертизи судовим експертом не взято до уваги рішення Ізяславського районного суду від 29 грудня 2010 року за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , Славутської міської ради про визначення меж земельної ділянки та усунення самовільно побудованих споруд, яким досліджено всі будівлі які належать позивачу і відповідачу і в резолютивній частині рішення зобов`язано ОСОБА_2 усунути перешкоди у користуванні ОСОБА_4 належним позивачу на праві приватної власності житловим будинком АДРЕСА_1 , шляхом знесення самочинно збудованих прибудови до літньої кухні, розміром 3,98м.х 2,87 м., гаража, розміром 4,36 м. х 6,6 м., тимчасової споруди - господарського блоку. зблокованої з гаражем; демонтажу самочинно збудованої кладовки у зовнішній стіні житлового будинку АДРЕСА_1 ; відновлення розмірів прибудови до житлового будинку розміром 3,28х4,38м., до розмірів 3,1м.х 4,04 м., яке на даний час не виконано в повному обсязі, а будівлі які примикають до паркану мають бути знесені згідно зазначеного рішення. Порядок користування земельною ділянкою комунальної форми власності під її та громадянина ОСОБА_2 домоволодіння (вже визначено рішенням Нетішинського міського суду Хмельницької області від 25.02.2019 у справі № 679/575/14-ц, залишено без змін постановою Хмельницького апеляційного суду від 26.09.2019. Вказані рішення є такими, що набрали законної сили та обов`язковими до виконання усіма його сторонами. Встановлено, що паркан встановлено по точках визначених у даному рішенні. Окрім цього, взято до уваги, що рішенням Ізяславського районного суду Хмельницької області від 29.12.2010 року, яким ОСОБА_2 зобов`язано знести самочинно збудовані об`єкти нерухомого майна на даній земельній ділянці. Вказане рішення виконано ним частково, що стало причиною розташування паркану прямо по периметру самочинних об`єкті будівництва та спричинило йому незручності викладені в позові. За таких обставин відповідач ОСОБА_1 просила суд відмовити в задоволенні позову ОСОБА_2 в повному обсязі.
02.11.2025 до суду надійшла відповідь на відзив від представника позивача, адвоката Козійчука О.І. Згідно відповіді на відзив, свої заперечення сторона відповідача обґрунтовує тим, що ніби судовим експертом Сапуновою Аллою Іванівною не враховано рішень Ізяславського районного суду Хмельницької області від 29.12.2010 року та Нетішинського міського суду Хмельницької області від 25.02.2019 року стосовно самочинного будівництва та відмову у зв`язку із вказаним у встановленні земельного сервітуту. Втім, на думку представника, такі твердження не відповідають обставин справи та є очевидно надуманими. Зокрема, у тексті висновку судового експерта Сапунової А.І. вказується, що разом із заявою про проведення експертизи надійшли зазначені рішення. Крім того, у дослідній частині висновку судового експерта йдеться зокрема про те, що «відповідно до Рішення Ізяславського районного суду Хмельницької області від 29 грудня 2010 року ОСОБА_2 зобов`язано усунути перешкоди, шляхом знесення прибудови до літньої кухні, розміром 3,98x2,87м, гаража, розміром 4,36x6,0м, тимчасової споруди - господарського блоку, зблокованої з гаражем; демонтажу самочинно збудованої кладовки у зовнішній стіні житлового будинку (відновлення розмірів прибудови до житлового будинку розміром 3,28x4,38 до розмірів 3,11x4,04м). Акт державного виконавця від 9.12.2011 року підтверджує, що виконання вимог рішення суду, щодо знесення вище перелічених будівель, виконано у повному обсязі. Позивач ніби не дотрималась принципу добросовісності, котра випливає з доктрини про заборону суперечливої поведінки, коли особа не може діяти всупереч своїй попередній поведінці», що об`єктивно підтверджується змістом на сторінці 11 вказаного висновку судового експерта. В якості додатку №5 до висновку долучено згаданий вище акт державного виконавця, а відтак вказаний акт міститься у матеріалах справи №682/2404/25. Попри вказане, обставини самочинного будівництва та їх знесення ніяким чином не стосуються даної справи, оскільки перешкоди, створені відповідачкою, унеможливлюють здійснення поточного ремонту та обслуговування тієї частини будинку, у якій проживає Позивач, а також допоміжних та господарських споруд, якими він володіє, створені вже після прийняття вищезгаданих рішень та їх повного виконання. 
13.11.2025 підготовче судове засідання у справі відкладено за клопотання відповідача та її представника.
18.12.2025 підготовче судове засідання у справі закрито та призначено судовий розгляд на 23.01.2026.
23.01.2026 розгляд справи було відкладено за клопотанням представника відповідача.
06.02.2026 розгляд справи відкладено за клопотанням представника позивача.
10.03.2026 в судовому засіданні сторони висловили позиції щодо заявленого позову.
Так, представник позивача, адвокат Козійчук О.І., підтримав позов з викладених у ньому підстав. Додатково зауважив, що особисто також разом із експертом виїжджав за адресою АДРЕСА_1 , де переконався, що побудований ОСОБА_1 паркан перешкоджає ОСОБА_2 в обслуговувані належних йому прибудов та господарських будівель. Тому, оскільки сторони не можуть домовитись щодо порядку користування земельною ділянкою, виникла необхідність у встановленні сервітуту та знесенні огорожі, яка побудована відповідачкою. Представник зазначив, що попередні рішення судів позивачем виконано в повному обсязі належним чином. Зокрема, факт виконання рішення Ізяславського районного суду Хмельницької області від 29 грудня 2010 року підтверджується актом державного виконавця від 09.12.2011.
Представник відповідача, адвокат Антонюк П.Г., підтримав доводи, викладені у відзиві на позов. Додатково зауважив, що рішення Ізяславського районного суду Хмельницької області від 29 грудня 2010 року позивачем не виконано. Крім того, у відповідача відсутні правовстановлюючі документи на прибудови та господарські будівлі. Висновок експерта Сапунової А.І. представник не вважає належним доказом, зауважуючи, зокрема, на невідповідності у розмірах господарських будівель та прибудов до частини будинку ОСОБА_2 між даними висновку експерта, рішенням судів, в т.ч. рішення Ізяславського районного суду Хмельницької області від 29 грудня 2010 року, та плану забудови станом на 2014 рік (додаток 2 до висновку).
В подальшому у розгляді справи було оголошено перерву у зв`язку із викликом до суду експерта Сапунової А.І.
26.03.2026 розгляд справи відкладено у зв`язку із неявкою суду експерта Сапунової А.І.
21.04.2026 розгляд справи відкладено у зв`язку із неявкою експерта ОСОБА_3 до суду.
27.05.2026 під час судового засідання було допитано експерта ОСОБА_3 , яка повністю підтримала складений нею висновок № 51/24 від 05 червня 2025 року. Повідомила, що експертиза проводилась за наданими у її розпорядження документами, зокрема: рішення Нетішинського міського суду Хмельницької області 25.02.2019 року, договір купівлі-продажу, посвідчений Славутською державною нотаріальною конторою 09.07.1974, №2446; свідоцтво про право на спадщину, посвідчене Славутською державною нотаріальною конторою 18.07.1974, № 2613; рішення Ізяславського райсуду Хмельницької області 29.12.2010 року; план будинку з журналом внутрішніх обмірів та розрахунків площ по АДРЕСА_1 , виготовлений КП «Славутське БТІ», станом на 30.07.2014. Крім того, нею здійснювався виїзд за вказано адресою. На підставі зазначеного, зокрема із Акту державного виконавця, було встановлено, що ОСОБА_2 виконано рішення Ізяславського райсуду Хмельницької області 29.12.2010, тому нею за основу при визначенні порядку користування земельною ділянкою було взято до уваги варіант, запропонований експертом згідно висновку від 05 лютого 2018 року № 6642/16-26.
В подальшому у розгляді справи було оголошено перерву до 15.06.2026.
15.06.2026 під час судового засідання сторони в судових дебатах підтримали свої позиції по справі, після чого суд перейшов до стадії ухвалення рішення, у зв`язку із чим складання повного тексту рішення відкладено на 24.06.2026. 
Отже, заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.
Так, згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення / захисту в обраний спосіб.
Для того, щоб право на доступ до суду було ефективним, особа повинна мати чітко визначену та дієву можливість оскаржити подію, яка, на її думку, порушує її права й охоронювані законом інтереси.
Згідно з частиною 1 статті 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а за частиною 1 статті 16 цього Кодексу кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права або інтересу.
За правилами статей 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно із статтею 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Судом встановлено, що спір між сторонами даної справи стосується порядку користування земельною ділянкою, що знаходиться у АДРЕСА_1 . 
З матеріалів справи вбачається, що позивач, ОСОБА_2 , 18 липня 1974 року, отримав у власність 36,18% частини вищезгаданого будинку АДРЕСА_2 , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину від 18.07.1974 (а.с. 9).
Чоловік відповідачки ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , набув у власність частку будинку АДРЕСА_1 в розмірі 63,82 %, про що свідчить договір купівлі-продажу від 09.07.1974 (а.с. 10-11).
В подальшому, відповідачка ОСОБА_1 успадкувала належну її померлому чоловіку частку вказаного будинку. Так, із рішення Хмельницького апеляційного суду від 13.05.2024 у справі № 682/2436/22 слідує, що за ОСОБА_1 було визнано право в порядку спадкування за законом на 6382/10000 (64/100) частин житлового будинку з надвірними будівлями АДРЕСА_1 (а.с.12-14).
Згідно Інформаційного витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 437624163 від 31.07.2025, за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на 6382/10000 частин житлового будинку з надвірними будівлями АДРЕСА_1 . За ОСОБА_2 зареєстровано право власності на 3618/10000 частин вказаного житлового будинку із надвірними будівлями (а.с. 15).
Рішенням Нетішинського міського суду Хмельницької області від 25 лютого 2019 року встановлено порядок користування земельною ділянкою площею 1217 кв.м, на якій розташований будинок АДРЕСА_2 , а саме: визнано право користування за відповідачкою, ОСОБА_1 , площею 887,76 кв.м, а за позивачем, ОСОБА_2 , визнано право користування 329,24 кв.м. Таким чином, станом на тепер позивач, володіючи часткою будинку у розмірі 36,18%, за вищевказаним рішенням отримав у користування лише 27% частки земельної ділянки, тоді як відповідачка отримала у користування 73% частки користування землею, володіючи при цьому лише 63,82% часткою будинку.
Звертаючись до суду із позовом ОСОБА_2 та його представник посилаються на те, що відповідачка створила умови, що значно обмежують право користування земельною ділянкою для Позивача. Зокрема, на розмежуванні земельних ділянок відповідачкою встановлено двометрова огорожа з металопрофілю, що впритул розташована до стін та вікон частини будинку, що належить позивачу, а також літньої кухні, як господарської споруди, яким користується позивач. Вказане унеможливлює доступу світла через вікна будинку та кухні, вентиляції приміщень та нормального обслуговування та ремонту будинку.
Так, варто звернути увагу на те, що положеннями статті 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 395 ЦК України, речовими правами на чуже майно є право користування (сервітут).
Особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу (стаття 396 ЦК України).
Згідно зі змістом статей 91-96 ЗК України, власники земельних ділянок та землекористувачі зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів; дотримуватися правил добросусідства та обмежень, пов`язаних з встановленням земельних сервітутів та охоронних зон.
Земельний сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій конкретно визначеній особі (особистий сервітут). Земельний сервітут може бути встановлений договором між особою, яка вимагає його встановлення, та власником (володільцем) земельної ділянки (стаття 100 ЗК України).
Відповідно до статті 401 ЦК України, право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій особі, конкретно визначеній особі (особистий сервітут).
Згідно з частиною 1 статті 402 ЦК України, сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду.
Статтею 404 ЦК України передбачено, що право користування чужою земельною ділянкою або іншим нерухомим майном полягає у можливості проходу, проїзду через чужу земельну ділянку, прокладання та експлуатації ліній електропередачі, зв`язку і трубопроводів, забезпечення водопостачання, меліорації тощо.
Відповідно до вимог статей 98 та 100 ЗК України, право земельного сервітуту – це право власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою (ділянками). Сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій конкретно визначеній особі (особистий сервітут). Земельний сервітут може бути встановлений договором між особою, яка вимагає його встановлення, та власником (володільцем) земельної ділянки. Земельний сервітут підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому для державної реєстрації прав на нерухоме майно.
Відповідно до статті 99 ЗК України власники або землекористувачі земельних ділянок чи інші заінтересовані особи можуть вимагати встановлення таких земельних сервітутів: а) право проходу та проїзду на велосипеді; б) право проїзду на транспортному засобі по наявному шляху; в) право на розміщення тимчасових споруд (малих архітектурних форм); в-1) право на будівництво та розміщення об`єктів нафтогазовидобування; в-2) право на розміщення об`єктів трубопровідного транспорту; г) право прокладати на свою земельну ділянку водопровід із чужої природної водойми або через чужу земельну ділянку; ґ) право відводу води зі своєї земельної ділянки на сусідню або через сусідню земельну ділянку; д) право забору води з природної водойми, розташованої на сусідній земельній ділянці, та право проходу до природної водойми; е) право поїти свою худобу із природної водойми, розташованої на сусідній земельній ділянці, та право прогону худоби до природної водойми; є) право прогону худоби по наявному шляху; ж) право встановлення будівельних риштувань та складування будівельних матеріалів з метою ремонту будівель та споруд; з) інші земельні сервітути.
Обґрунтовуючи свої вимоги про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом знесення (демонтажу) огорожі та встановлення сервітуту сторона позивача посилається на висновок судової земельно-технічної експертизи № 51/24 від 05 червня 2025 року, проведеної на замовлення позивача ОСОБА_2 (а.с. 22-38).
Так, із зазначеного висновку слідує, що на вирішення судової земельно-технічної експертизи були поставлені наступні питання: 
1. Чи відповідає будівельним нормам фактично влаштовані огородження відносно будівель, що належать ОСОБА_2 і розташовані за адресою: АДРЕСА_1 ? 
2. Чи наявний доступ для обслуговування частини будинку та господарських будівель і споруд, що належать ОСОБА_2 і розташовані за адресою: АДРЕСА_1 ? Якщо доступ відсутній, то які можливі варіанти доступу.
Розглядаючи зазначені питання експертом встановлено, що під час проведеного огляду та фотофіксації, зафіксовано, що співвласником житлового будинку АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 встановлено огорожу з металопрофілю по лінії поділу, яка була запропонована у варіанті №3 Висновку експерта за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи від 05.02.2018 року за №6642/16-26, який було взято за основу в рішенні Нетішинського міського суду Хмельницької області 25.02.2019 року, але без врахування запропонованих експертом сервітутів.
Відповідно до рішення Ізяславського районного суду Хмельницької області від 29 грудня 2010 року, ОСОБА_2 зобов`язано усунути перешкоди, шляхом знесення прибудови до літньої кухні, розміром 3,98х2,87м, гаража, розміром 4,36х6,0м, тимчасової споруди господарського блоку, зблокованої з гаражем; демонтажу самочинно збудованої кладовки у зовнішній стіні житлового будинку (відновлення розмірів прибудови до житлового будинку розміром 3,28х4,38 до розмірів 3,11х4,04м). 
Акт державного виконавця від 09.12.2011 року підтверджує, що виконання вимог рішення суду, щодо знесення вище перелічених будівель, виконано у повному обсязі (а.с. 36).
Судовим експертом Кульчицьким С.В. (висновок експерта за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи від 05.02.2018 за № 6642/16-26), пропонувався варіант порядку користування земельною ділянкою по АДРЕСА_1 , з врахуванням нормативних вимог законодавства встановленням земельних сервітутів для обслуговування частини житлового будинку, господарських будівель та споруд, належних ОСОБА_2 . 
Експертом ОСОБА_3 було визначено, що фактично влаштовані огородження ОСОБА_1 , відносно будівель, що належать ОСОБА_2 і розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , не відповідають будівельним нормам, а саме, вимогам: ДБН В.2.2-15:2019 «Будинки і споруди. Житлові будинки. Основні положення», ДБН Б.2.2-12:2019 "Планування та забудова територій", ДБН Б.2.2-5: 2011 "Благоустрій територій" та п. 7.26 Методичних рекомендацій щодо проведення досліджень з розподілу та порядку користування нерухомим майном.
Експертом зазначено, що влаштовані огородження відносно будівель, що належать ОСОБА_2 , перешкоджають доступу для обслуговування частини будинку та господарських будівель і споруд, а саме: відсутній доступ для ремонту та обслуговування до частини житлового будинку (зовнішньої стіни приміщення 2-8) та до прибудови (зовнішніх стін приміщень 2-2 та 2-1); відсутній доступ для проходу до будівлі літньої кухні, її ремонту та обслуговування; відсутній доступ для проходу до вбиральні, її ремонту і обслуговування.
Відповідаючи на друге запитання експертом визначено, що у зв`язку з тим, що фактично влаштовані огородження ОСОБА_1 , відносно будівель, що належать ОСОБА_2 , порушують вимоги: ДБН В.2.2-15:2019 «Будинки і споруди. Житлові будинки. Основні положення», ДБН Б.2.2-12:2019 "Планування та забудова територій", ДБН Б.2.2-5: 2011 "Благоустрій територій" та п.7.26 Методичних рекомендацій щодо проведення досліджень з розподілу та порядку користування нерухомим майном; запропоновано варіант порядку користування земельною ділянкою з можливістю доступу для ремонту та обслуговування частини житлового будинку (зовнішньої стіни приміщення 2-8) та до прибудови (зовнішніх стін приміщень 2-2 та 2-1); доступу для ремонту і обслуговування будівлі літньої кухні, душевої та вбиральні, їх ремонту і обслуговування, шляхом встановлення земельного сервітуту, площею 0,0035га, для ОСОБА_2 , на земельній ділянці, площею 0,0888га (888,0 кв.м.), з кадастровим номером 6810600000:02:001:0860, з перенесенням (демонтажем) огорожі; що відображено у Додатку №4 до Висновку №51/24 – плані земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , у масштабі 1:500 (з встановленням сервітуту). Лінійні розміри меж земельної ділянки, площею 0,0035га, на якій пропонується встановити земельний сервітут для ОСОБА_2 , відображені на Плані земельної ділянки у масштабі 1:500, по периметру за годинниковою стрілкою, починаючи з верхнього лівого кута (точки 1), наступні: 1,05; 1,11; 2,02; 0,34; 1,64; 1,79; 1,84; 1,00; 2,00; 7,61; 3,43; 2,59; 0,73; 3,17; 1,04; 0,12; 0,27; 0,24; 1,24; 0,13; 0,24; 0,12; 0,09; 1,00; 1,90; 4,29; 4,62; 9,81; 2,00; 2,84; 1,76; 3,96; 2,41 (м).
З наведеного слідує, що запропонований експертом ОСОБА_3 варіант встановлення сервітуту відповідає сервітуту, який було попередньо запропоновано за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи від 05.02.2018 року за №6642/16-26, який і було взято за основу в рішенні Нетішинського міського суду Хмельницької області від 25.02.2019 року.
Однак, варто зазначити, що даним рішенням запропонований експертом у висновку №6642/16-26 сервітут до уваги взятий не був.
Так, мотивуючи своє рішення, яке залишено в силі постановою Хмельницького апеляційного суду від 26.08.2019, судом зазначено, що рішенням Ізяславського районного суду Хмельницької області від 29 грудня 2010 року ОСОБА_2 зобов`язано знести самочинно збудовані будівлі, які знаходяться на спірній земельній ділянці. 
Суд дійшов висновку щодо встановлення порядку користування спірною земельною ділянкою за третім варіантом висновку Хмельницького відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи № 6642/16-26 від 05 лютого 2018 року, відповідно до якого виділено в користування ОСОБА_1 земельну ділянку площею 887,76 кв.м (0,088776 га) за точками 31, НОМЕР_1 , АДРЕСА_3 , 2, 1, 30, 29, 28, 27, 26, 25, 24, 23, 22, 21, 20, 19, 18, 17, 16, 15, 14, 13, 12, 11, 10, 9, 8, 34, 35, 36, 37, 38, 39, 40, 41, а ОСОБА_2 – земельну ділянку площею 329,24 кв.м (0,032924 га) за точками 1-30, без встановлення на користь останнього права земельних сервітутів, оскільки при визначенні зазначеного порядку користування суд не врахував фактичне розташування будівель і споруд на території земельної ділянки ОСОБА_2 , які розміщені на межі ділянок, щодо знесення яких прийняте рішення Ізяславським районним судом Хмельницької області 29 грудня 2010 року.
Судом при цьому враховано пояснення експерта ОСОБА_5 , який в судовому засіданні вказав на те, що визначаючи варіанти розподілу, виходив з наявних документів наданих на експертизу та враховував фактично наявні будівлі, які перебувають у користуванні ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , не врахувавши при цьому рішення Ізяславського районного суду Хмельницької області від 29 грудня 2010 року, оскільки таке не виконане та будівлі не знесені.
Таким чином, зазначеним вище рішенням Нетішинського міського суду 25.02.2019 фактично встановлено, що позивач ОСОБА_2 не виконав рішення Ізяславського районного суду Хмельницької області від 29 грудня 2010 року. Із вказаним рішенням погодився і Хмельницький апеляційний суд про що зазначено в Постанові Хмельницького апеляційного суду від 26.08.2019.
Як зазначено у Постанові Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 18.04.2018 року у справі № 753/11000/14-ц, преюдиціальність – обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у рішенні і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами.
У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження і оцінку. Преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно лише ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло відображення в мотивувальній частині судового акта.
Отже факти та обставини, встановленні рішенням Нетішинського міського суду від 25.02.2019 мають для суду преюдиціальне значення. 
Станом на день розгляду даної справи стороною позивача окрім акту державного виконавця, який спростовано рішенням Нетішинського міського суду від 25.02.2019, не надано інших доказів щодо виконання рішення Ізяславського районного суду від 29.12.2010. При цьому експерт ОСОБА_3 робила свій висновок спираючись на Акт державного виконавця від 09.12.2011 року.
У постановах Верховного Суду від 12 червня 2019 року у справі № 487/4106/14-ц, від 19 червня 2019 року у справі №925/603/18, від 17 жовтня 2019 року у справі №484/690/16-ц від 08 грудня 2021 року у справі №686/18456/18 зазначено, що передумовою звернення до суду за встановленням сервітуту повинен бути доказ вчинення дій зацікавленою особою щодо встановлення сервітуту та недосягнення про це згоди із власником ділянки, щодо якої планується встановити сервітут. Якщо особа до звернення до суду не вчиняла дій щодо встановлення сервітуту за домовленістю сторін (зокрема, не звернулася до іншої сторони з пропозицією про укладення договору про встановлення сервітуту), то у суду немає підстав для задоволення відповідних вимог у зв`язку з відсутністю у позивача права вимагати встановлення сервітуту за рішенням суду.
Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 401 ЦК України, право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом.
Встановлюючи земельний сервітут суд має враховувати, що метою сервітуту є задоволення потреб власника або землекористувача земельної ділянки для ефективного її використання; умовою встановлення є неможливість задовольнити такі потреби в інший спосіб, і в рішенні суд має чітко визначити обсяг прав особи, що звертається відносно обмеженого користування чужим майном.
Отже, закон вимагає від позивача надання суду доказів на підтвердження того, що нормальне використання свого майна неможливе без застосування обтяження сервітутом чужої земельної ділянки. При цьому необхідно довести, що задоволення потреб позивача неможливо здійснити яким-небудь іншим способом.
Поряд з цим, стороною позивача не надано доказів виконання рішення Ізяславського районного суду від 29.12.2010, тому суд приходить до переконання що зазначені позивачем у позові перешкоди для користування належною йому часткою земельної ділянки спричинені його ухиленням від виконання рішення суду, в той час як позивач ОСОБА_1 встановила огорожу у відповідності до попередніх рішень судів на лінії розмежування земельних ділянок. Позивачем не доведено факту існування перешкод в користуванні належною йому часткою земельної ділянки, які спричинені відповідачем ОСОБА_1 .
Таким чином, суд не вбачає підстав для задоволення даного позову.
Вирішуючи питання розподіл судових витрат судом враховується, що відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 КПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача.
Стороною позивача заявлено до стягнення із відповідача на користь позивач 36 500 грн витрат на професійну правничу допомогу та 14 402,00 грн витрат за проведення експертизи. 
Однак, беручи до уваги те, що у задоволенні позову відмовлено в повному обсязі, підстави для стягнення судових витрат на користь позивача – відсутні.
Крім того, представником відповідача подано до суду попередній розрахунок витрат відповідача на правничу допомогу, однак в судових дебатах зазначено, що відповідні докази щодо остаточної вартості витрат будуть подані до суду у відповідності до вимог ЦПК України протягом 5 днів після винесення рішення судом.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 4-13, 17, 18, 263, 265, 273, 352-355 ЦПК України, суд
у х в а л и в:

У задоволенні позову – відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Апеляційна скарга подається безпосередньо до Хмельницького апеляційного суду.
Повне найменування (ім`я) учасників справи та їх місце проживання (місцезнаходження):
Позивач: ОСОБА_2 (адреса: АДРЕСА_4 ; РНОКПП НОМЕР_2 )
Відповідач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_4 ; РНОКПП НОМЕР_3 )

Повний текст рішення складено: 24.06.2026.

Суддя         Мотонок Т. Я.