Справа № 523/1694/24
Провадження №2/523/1397/26
Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"14" квітня 2026 р. м.Одеса
Пересипський районний суд м. Одеси у складі
головуючої судді - Середи І.В., 
за участю секретаря - Ячменьової Д.В.,
представниці позивача - Пучкової Л.А.,
представника відповідача - ОСОБА_2.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 9 в м. Одесі в порядку спрощеного провадження з повідомленням сторін цивільну справу за позовною заявою Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
УСТАНОВИВ:
31 січня 2024 року до суду через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» АТ КБ «ПриватБанк» звернувся з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про надання банківських послуг у розмірі 63310,35 грн, посилаючись на те, що 07 квітня 2023 року між банком та відповідачем був укладений кредитний договір шляхом підписання за допомогою електронного підпису анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, за яким відповідач отримав кредит у вигляді відновлювальної кредитної лінії до 200000 грн строком на 12 місяців з пролонгацією зі сплатою річної процентної ставки 42 %. У свою чергу відповідач зобов`язався повертати витрачену частину кредитного ліміту щомісячними платежами відповідно до умов договору. Однак через порушення зобов`язань та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості, у відповідача станом на 18 січня 2024 року існує заборгованість у розмірі 63310,35 грн, яка складається з: 49908,59 грн - заборгованість за тілом кредиту та 13401,76 грн - заборгованість за простроченими відсотками за користування кредитом, яку позивач просить стягнути на його користь разом з понесеними судовими витратами.
05 лютого 2024 року після отримання судом інформації про зареєстроване місце проживання відповідача провадження у справі відкрито за правилами спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
22 лютого 2024 року представник відповідача - Резуненко Д.С. надав суду відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі з огляду на таке.
Відповідач є клієнтом АТ КБ «Приватбанк» та зареєстрований в онлайн-сервісі «Приват24», доступ до якого здійснює за допомогою встановленого ним паролю та його мобільного номера телефону НОМЕР_1 .
07 квітня 2023 року його сім-карту з вказаним номером телефону було заблоковано ПрАТ «ВФ Україна». У цей час невстановлена особа, використовуючи дублікат сім-картки ПрАТ «Водафон Україна» за номером +380994440129, увійшла до онлайн-сервісу «Приват24» від імені ОСОБА_1 , за допомогою OTP-пароля, який надійшов на мобільний номер телефону НОМЕР_1 , підписала паспорт кредиту та заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг, отримала платіжний інструмент - електронну кредитну картку номер - НОМЕР_2 , строк дії - 05/27, тип - Карта «Універсальна» з кредитним лімітом 200000 грн. Отримані кошти були використані для погашення заборгованості за договором № 23040734110910 (платіж на суму 13750,13 грн) та за договором № 23040734110956 (платіж на суму 10803,46 грн), які ОСОБА_1 не укладав. 
Отримавши ухвалу про відкриття провадженні у цій справі, ОСОБА_1 дізнався про шахрайські дії, повідомивши позивача та заблокувавши доступ до онлайн-сервісу «Приват24» та усіх карток, а також адвокат Берестовий Є.В. звернувся до ВП № 2 ОРУП № 1 ГУНП в Одеській області із заявою про вчинення кримінального правопорушення.
Таким чином, ОСОБА_1 своїх персональних даних для авторизації в онлайн-сервісі «Приват24», будь-яким особам не передавав, а тому не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, що узгоджується із правовими висновками у постановах Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15, від 23 січня 2018 року у справі № 202/10128/14, від 13 вересня 2019 року у справі № 501/4443/14, від 20 листопада 2019 року у справі № 577/4224/16, від 17 червня 2021 року у справі № 759/4025/19, від 16 серпня 2023 року, у справі № 176/1445/22.
Отже, оскільки ОСОБА_1 паспорт кредиту та заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг від 07 квітня 2023 року не підписував, кредитну картку № НОМЕР_2 не використовував, вказані дії від його імені були вчинені невстановленими особами, тому представник відповідача просить позовні вимоги залишити без задоволення, а також повідомляє, що розмір судових витрат відповідача, пов`язаних із розглядом справи, склала 20000 грн.
У відповіді на відзив від 05 квітня 2024 року представник позивача вказувала, на те, що за результатами перевірки по клієнту ОСОБА_1 проведення несанкціонованих транзакцій за його рахунками стало можливим в зв`язку з перевипуском/заволодінням SIM-картою номеру НОМЕР_1 , який був фінансовим, та компрометація PIN-кода карти для виплат НОМЕР_3 , видана на ім`я останнього. Відносини між банком та клієнтом регулюються, зокрема угодами (договорами) між клієнтом та банком, в тому числі Умовами і правилами надання банківських послуг, що є невід`ємною частиною договору банківського обслуговування, за якими клієнт несе відповідальність за виконання грошових зобов`язань за операціями, що здійснені з використанням Платіжної картки, до часу отримання банком заяви клієнта (держателя платіжної картки) про призупинення здійснення операцій з її застосуванням і постановки платіжної картки в Стоп-лист, при отриманні такої заяви банк має верифікувати клієнта і зафіксувати дату та час його звернення, а клієнт зобов`язаний заблокувати платіжну картку перед подачею претензії до банку щодо несанкціонованих операцій по ній (п.1.1.10.10.5).
У разі втрати платіжної картки клієнт зобов`язаний негайно повідомити про це банк, в іншому разі банк не несе відповідальності за здійснення операцій, ініційованих за допомогою цієї платіжної картки (п.1.1.10.10.6), до отримання такого повідомлення, до моменту повідомлення ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе клієнт, а з часу повідомлення - банк (п.1.1.10.10.9). Банк не несе відповідальності за операції, що супроводжуються правильним введеннямPIN-кода або нанесених на картці даних.
Також представниця позивача звертає увагу суду, що відповідач до певного часу належним чином виконував свої зобов`язання за кредитом, що свідчить про те, що він знав про умови кредитування та визнав свої зобов`язання за договором, тому посилання про необізнаність з умовами кредитування не мають братися до уваги.
На підставі вищевикладеного представниця позивача просила задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
05 лютого 2024 року у справі відкрито провадження та визначено її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження.
У судовому засіданні представниця позивача у режимі відеоконференції підтримала позовні вимоги на підставах, зазначених у позові та відповіді на відзив.
Представник відповідача у режимі відеоконференції заперечував проти позовних вимог з підстав зазначених у відзиві.
Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з огляду на таке.
З матеріалів справи встановлено, що позивач здійснив нарахування відповідачу заборгованості у розмірі 63310,35 грн вказавши на те, що 07 квітня 2023 року після ознайомлення з умовами кредитування ОСОБА_1 підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку на таких умовах: банк надав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку до 200000 грн, строком на 12 місяців з можливістю пролонгації зі сплатою відсотків за користування грошима у розмірі 42 % річних та відсотків від суми непровернутого у строк кредиту у розмірі 60 % від простроченої суми. На підставі договору банк видав платіжний інструмент кредитну картку «Універсальна» № НОМЕР_2 зі строком дії - 05/27.
У свою чергу відповідач повинен був розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту, повертати його зі сплатою відсоткової ставки на суму залишку заборгованості за кредитом відповідно до тарифів.
Заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг підписано у системі самообслуговування Приват24 за допомогою OTP пароля, про що зазначено в полі підпис клієнта із позначкою дати та часу. Використання OTP пароля в якості простого електронного підпису погоджено із відповідачем у Анкеті-заяві від 12 березня 2021 року, яка підписана ним власноруч на планшеті, що відповідає вимогам Постанови НБУ від 13.12.2019 № 151 «Про затвердження Положення про застосування цифрового власноручного підпису в банківській системі України».
При цьому, позивач вважає, що своїм підписом у заяві відповідач підтвердив, що підписана ним заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає договір про надання банківських послуг.
Усі основні умови кредитування за карткою «Універсальна» доведені до відома відповідача, про що свідчить його підпис у паспорті споживчого кредиту.
Відповідач активно користувався кредитною карткою та частково вносив платежі на погашення кредитного ліміту.
Відповідно до Умов та Правил у випадку порушення позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором, кредитор має право достроково стягувати заборгованість за кредитом, нараховані проценти та штраф. 
У зв`язку з порушенням відповідачем зобов`язань щодо повернення грошових коштів для погашення заборгованості за кредитним договором та з урахуванням внесених коштів на погашення боргу, відповідно до розрахунку станом 18 січня 2024 року існує заборгованість у розмірі 63310,35 грн, яка складається з: 49908,59 грн - заборгованість за тілом кредиту та 13401,76 грн - заборгованість за простроченими відсотками за користування кредитом.
Як слідує з інформації Державної прикордонної служби України від 07 лютого 2025 року 08 січня 2022 року ОСОБА_1 виїхав з території України до м.Рига Латвія.
Також судом встановлено, що 16 лютого 2024 року відповідач звернувся до банку з заявою про шахрійські дії і заблокування 07 лютого 2024 року доступу до онлайн -сервісу "Приват24" і карток банку на його ім`я, відразу, коли отримав копію ухвали суду про відкриття провадження.
15 лютого 2024 року він направив до відділу поліції №2 Одеського районного управління поліції №1 ГУНП в Одеській області заяву про вчинення кримінального правопорушення.
25 червня 2024 року слідчим суддею Приморського районного суду м.Одеси, справа №522/3709/24 зобов`язано уповноважених посадових осіб відділу поліції №2 Одеського районного управління поліції №1 ГУНП в Одеській област внести до ЄРДР відомості про злочин, які містяться в заяві адвоката Берестового Є.В., який діє в інтересах ОСОБА_1 від 13.02.2024 року.
За відомостями ПрАТ "ВФ Україна" наданими як відповідачу так і суду зазначено, що абонентський номер НОМЕР_1 у період часу з 01.01.2023 року по 26.03.2023 року обслуговувався знеособлено (анонімно) на умовах передплаченого зв`язку ПрАТ "ВФ Україна", тому визначити абонента в користуванні якого знаходився вказаний телефонний номер не мають можливості. 26.03.2023 року абонентський номер був деактивований у зв`язку з відсутністю поповнень більше ніж рік. На момент деактивації номера, використовувалася практика масового розблокування деактивованих номерів для можливості відновлення/підключення без додаткового звернення в магазинни згідно переліку номерів та порядку заміни SIM на сайті www.vodafone.ua.
07.04.2023 року вказаний номер був зареєстрований та виконана заміна з абонентського номера НОМЕР_4 на НОМЕР_1 за допомогою дзвінка на номер 222, який працює лише на территорії України.

Як вбачається з наданих доказів відповідач є клієнтом банку з 2018 року, заборгованість, яка йому нарахована починається з 07.04.2023 року, до вказаної дати боргу не мав.
Як зазначено позивачем авторизація паролю до Приват24 для фізичних осіб здійснювалася за допомогою вказаного номеру телефону та підтвердженням корректного вводу PIN коду карти НОМЕР_3 ( DEBIT MASTERCARD UNEMBOSSED) , видана на імя ОСОБА_1 , іпн НОМЕР_5 , отримав особисто 14.02.2018 року 16:15:52 (фото з карткою).
07.04.2023 року було змінено пароль до Приват 24 для фізичних осіб та змінено кредитний ліміт та оформлено оплату частинами. Аналізом логів входу до Приват 24 для фізичних осіб в аккаунт +380994440129 зафіксовано 07.04.2023 року вхід з невластивого для клієнта пристрою. 
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Частиною першою статті 598 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.
Статтею 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Відповідно до частини першої статті 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.
Нормою частини першої статті 1067 ЦК України встановлено, що договір банківського рахунку укладається в письмовій формі для відкриття клієнтові або визначеній ним особі рахунку в банку на умовах, погоджених сторонами.
У даній справі банком фактично визнається несанкціоноване втручання в систему онлайн банкінгу клієнта (відповідача) з боку третіх осіб, як і факт несанкціонованого списання грошових коштів із його рахунків. Проте, банк посилається на наявність вини відповідача у доступі третіх осіб до інформації, яка дозволила їм ініціювати відповідні банківські операції,оскільки він не повідомив банк, що вказаний номер телефону не є його фінансовим номером.
Відповідно до частин першої, другої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.
Вимогами частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України установлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (стаття 77 ЦПК України). Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина друга статті 78 ЦПК України).
За змістом статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України).
У постанові Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 691/699/16-ц за позовом банка до клієнта про стягнення заборгованості вказано: "встановивши, що позивачем не доведено вчинення відповідачем дій чи бездіяльності, які сприяли втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції за кредитною карткою, а відповідач, виявивши безпідставне списання коштів, невідкладно повідомила позивача та правоохоронні органи про цей факт, врахувавши наявність кримінального провадження, у межах якого встановлюється особа, яка протиправно заволоділа грошовими коштами, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог ПАТ КБ "ПриватБанк" (провадження № 61-16504св18).
Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій у разі відсутності доказів сприяння ним втраті, використанню ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.
Такий правовий висновок у постановах Верховного Суду: від 23 січня 2018 року у справі № 202/10128/14, від 13 вересня 2019 року у справі № 501/4443/14, від 20 листопада 2019 року у справі № 577/4224/16, від 17 червня 2021 року у справі № 759/4025/19, від 16 серпня 2023 року у справі № 176/1445/22, від 28 травня 2025 року у справі № 757/14963/23-ц та інших.
Указана судова практика Верховного Суду є сталою та сформованою.
Лише наявність обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, є підставою для притягнення його до цивільно-правової відповідальності (див. постанову Верховного Суду від 21 лютого 2019 року у справі № 489/1649/17).
Аналіз наданих доказів свідчить про те, що ОСОБА_1 своїх персональних даних для авторизації в онлайн-сервісі «Приват24» будь-яким особам не передавав, в момент вчинених операцій знаходився за кордоном. З моменту, коли дізнався про нарахування боргу, відразу здійснив дії з блокування онлайн -сервісу "Приват24" і карток банку на його ім`я.
Більше того, за встановлених обставин з`ясовано, що відповідач не вчиняв дій щодо зміни свого фінансового номеру, тому у нього і не виникало необхідності повідомляти банк. Як було з`ясовано, 26.03.2023 року ПрАТ "ВФ Україна" абонентський номер був деактивований у зв`язку з відсутністю поповнень більше ніж рік.
Отже, позивач не надав суду належних і допустимих доказів на спростування доводів відповідача, та не довів, що він своїми діями чи бездіяльністю сприяв в доступі до власного карткового рахунку. 
Отже, враховуючи те, що отримання грошових коштів відбулося не за розпорядженням відповідача, тому він не повинен нести відповідальність за такі операції.
Керуючись ст.ст.12, 13, 76, 81, 89, 95, 258-259, 263-265, 268, 273, 279, 354, 355 ЦПК України
ВИРІШИВ:

Відмовити Акціонерному товариству Комерційний Банк «ПриватБанк» у задоволенні позовної заяви до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його складення.

Суддя