ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2026 р.	Справа № 520/22993/25	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Любчич Л.В.,
Суддів: Спаскіна О.А. , Присяжнюк О.В. ,
за участю секретаря судового засідання Труфанової К.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 27.03.2026, головуючий суддя І інстанції: Ніколаєва О.В., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, по справі №520/22993/25
за позовом ОСОБА_1 
до  Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області , Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області   
про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До ОСОБА_2 (далі також – позивач) звернулася до Харківського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області (далі – відповідач ГУ ДМС в Харківській області), третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог - Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби в м. Києві та Київській області (далі також ЦМУ ДМС) у якій просила:
- визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ДМС в Харківській області "Про відмову в оформлення (видачі) посвідки на постійне проживання" від 04.07.2025 №63012300025267, яким гр. В`єтнаму ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 відмовлено в оформленні (видачі) посвідки на постійне проживання в Україні у вигляді картки, що містить безконтактний електронний носій, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №321 від 25.04.2018, замість посвідки на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_1 від 06.07.2006 прийняте за результатом розгляду її заяви №205047590 від 25.06.2025;
- зобов`язати ГУ ДМС в Харківській області здійснити оформлення та видачу гр. В`єтнаму До ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 нової посвідки на постійне проживання в Україні за заявою №205047590 від 25.06.2025.
27 березня 2026 року Харківський окружний адміністративний суд ухвалив рішення, яким позов задовольнив.
Визнав протиправним та скасував рішення ГУ ДМС в Харківській області "Про відмову в оформлення (видачі) посвідки на постійне проживання" від 04.07.2025 № НОМЕР_2 , яким громадянці В`єтнаму До ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 відмовлено в оформленні (видачі) посвідки на постійне проживання в Україні у вигляді картки, що містить безконтактний електронний носій, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №321 від 25.04.2018, замість посвідки на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_1 від 06.07.2006 прийняте за результатом розгляду її заяви №205047590 від 25.06.2025.
Зобов`язав ГУ ДМС в Харківській області здійснити оформлення та видачу громадянці В`єтнаму До ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 нової посвідки на постійне проживання в Україні за заявою №205047590 від 25.06.2025. 
Стягнув з ГУ ДМС в Харківській області на користь До ОСОБА_2 витрати по сплаті судового збору у розмірі 1211,20 грн. 
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції рішення ГУ ДМС в Харківській області, подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування фактичних обставин справи, просила скасувати оскаржуване судове рішення та ухвалити постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначив, що рішення про відмову в обміні посвідки приймалось на підставі отриманої від ЦМУ ДМС інформації про те, що посвідка серії НОМЕР_1 видана До Тхі Тхіу УГІРФО ГУ МВС України в м. Києві 16.12.2005 з порушенням вимог Закону України «Про імміграцію», у зв`язку із чим дана посвідка підлягає скасуванню. 29.10.2025 Державною міграційною службою України прийнято наказ № 299, пунктом третім якого визнано недійсною та такою, що підлягає вилученню та знищенню посвідку на постійне проживання серії НОМЕР_3 від 16.12.2005, видану Лінь Чунвей УГІРФО ГУ МВС України в м. Києві. 
Стверджує про те, що повноваження щодо здійснення оформлення та видачі посвідки на постійне проживання в Україні є дискреційними повноваженнями органу міграційної служби.
Позивач правом подання відзиву на позов не скористався, що не перешкоджає розгляду справи в силу приписів ч. 4 ст. 304 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України).
Згідно з положеннями ч. 3 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Сторони у судове засідання не прибули, про дату час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, вказані обставини не перешкоджають розгляду справи в силу приписів ч. 2 ст. 313 КАС України. 
Позивач подав до суду клопотання про розгляд справи без його участі.
Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які учасники апелянт посилається в апеляційній скарзі, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Судовим розглядом встановлено обставини, які не оспорено сторонами.
До ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянка В`єтнаму, що підтверджується паспортом громадянина В`єтнаму НОМЕР_4 термін дії якого до 23.12.2034.
Позивач 25.06.2025 звернулася до ГУ ДМС в Харківській області - територіального органу Державної міграційної служби України за адресою: вул. Римарська 24, м. Харків, 61057 (за місцем проживання) із заявою про оформлення та отримання посвідки на постійне проживання в Україні у вигляді картки, що містить безконтактний електронний носій, відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України №321 від 25.04.2018, замість посвідки на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_1 від 06.07.2006.
Відповідачем 25.06.2025 оформлено заяву - анкету про обмін посвідки на постійне проживання в Україні № НОМЕР_5 , документи позивача було прийнято до розгляду для прийняття рішення.
ГУ ДМС в Харківській області, у встановлений законом строк, не було здійснено оформлення позивачу нової посвідки на постійне проживання в Україні.
Відповідачем, за результатом розгляду заяви позивача №205047590 від 25.06.2025 про оформлення та отримання посвідки на постійне проживання в Україні у вигляді картки, що містить безконтактний електронний носій, відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України №321 від 25.04.2018, замість посвідки на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_1 від 06.07.2006, було прийнято рішення від 04.07.2025 №63012300025267 про відмову в оформлені (видачі) посвідки на постійне проживання.
ГУ ДМС в Харківській області листом №6301.5.1-12126/63.2-25 від 16.07.2025, наданим адвокату на адвокатський запит №АЗ-01/1/25 від 04.07.2025, доведено, що рішенням «Про відмову в оформлення (видачі) посвідки на постійне проживання» від 04.07.2025 №63012300025267 позивачу на підставі підпункту 11 пункту 62 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання, затвердженого Кабінетом Міністрів України від 25.04.2018 №321 відмовлено в оформленні (видачі) посвідки на постійне проживання.
Не погоджуючись із таким рішенням суб`єкта владних повноважень від 04.07.2025 №63012300025267 та вважаючи свої права порушеними, позивач звернулася із зазначеним позовом до суду.
Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не довів належними та допустимими доказами наявності передбачених законом випадків, для ухвалення спірного рішення, та вважав належним способом захисту порушеного права позивача зобов`язання відповідача здійснити оформлення та видачу громадянці В`єтнаму До ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 нової посвідки на постійне проживання в Україні за її заявою.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів зазначає таке.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Колегія суддів вказує, що ця конституційна норма втілює засадничу складову принципу законності, відповідно до якої суб`єктам владних повноважень дозволено робити тільки те, на що їх прямо уповноважує закон. Ця конституційна норма вимагає дотримуватися приписів Закону як підстави для вчинення суб`єктом владних повноважень активних дій. Закон, своєю чергою, визначає, описує, який юридичних факт чи їх сукупність повинні бути наявними для того, щоб у владного суб`єкта виникли повноваження діяти тим чи іншим чином. Будь-яка діяльність та будь-яке рішення суб`єкта владних повноважень за відсутності таких юридичних фактів, визначених законом, буде проявом свавільності.
Конструкція "в межах повноважень" у розумінні ст. 19 Конституції України стосується обсягу повноважень і вказує на необхідність суб`єкту владних повноважень діяти виключно в тих межах, на які їх уповноважили Конституція та закони України. Це означає, що суб`єктам владних повноважень заборонено вчиняти будь-які дії або приймати будь-які рішення, можливість вчинення чи прийняття яких прямо не передбачена в тексті закону для певного випадку. Будь-які такі рішення або дії будуть проявом свавільності.
"У спосіб" у тексті ч. 2 ст. 19 Конституції України вказує на те, що, по-перше, спосіб вчинення дій і прийняття рішень обов`язково має бути встановлений законом. Положення ч. 2 ст. 19 Конституції вимагає того, щоб і підстави вчинення дій та прийняття рішень суб`єктами владних повноважень, і межі їхніх повноважень, і спосіб вчинення дій та прийняття рішень були або встановлені на конституційному рівні, або закріплені на рівні закону. По-друге, суб`єкти владних повноважень зобов`язані діяти й приймати рішення саме в такий спосіб, який передбачений законом, тобто неухильно дотримуватися визначеної на рівні закону процедури вчинення юридично значущих дій та прийняття обов`язкових для інших суб`єктів рішень. По-третє, суб`єкти владних повноважень не мають права вчиняти дії чи приймати рішення свавільно, тобто у спосіб, відмінний від того, який визначений законом.
Суд також звертає увагу на відсутність ієрархічного підпорядкування вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України. Жодна з них не є важливішою за іншу. Суб`єкти владних повноважень можуть діяти та приймати рішення виключно з дотримання усіх трьох із них одночасно. Таким чином, порушення владним суб`єктом визначеної законом процедури вчинення дій або прийняття рішень є настільки ж неприпустимим, як і вчинення ним дій (прийняття рішень) без уповноваження законом.
Також заслуговує й акцент положень Конституції України на необхідності визначення способу вчинення дій або прийняття рішень для суб`єкта владних повноважень (процедури їх вчинення) саме на рівні закону. Оскільки рішення або дії суб`єктів владних повноважень як органів публічної адміністрації прямо впливають на права та інтереси інших осіб, вимоги до процедури їх вчинення, які запобігають порушенням прав осіб та свавільності повинні бути встановлені саме законодавчим органом як органом представницької демократії як одна із передумов дотримання принципу верховенства права.
Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та встановлює порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України визначається Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» (далі Закон №3773-VI).
Згідно з частиною третьою статті 3 Закону №3773-VI іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.
Відповідно до частини першої та частини другої статті 5 Закону №3773-VI іноземці та особи без громадянства, зазначені у частинах першій та сімнадцятій статті 4 цього Закону, отримують посвідку на постійне проживання.
Підставою для видачі посвідки на постійне проживання іноземцям та особам без громадянства, зазначеним у частині сімнадцятій статті 4 цього Закону, є відповідний указ Президента України про припинення громадянства України та заяви таких осіб.
Відповідно до пункту 1 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання, затвердженого Кабінетом Міністрів України від 25.04.2018 №321 (далі - Порядок №321) посвідка на постійне проживання (далі - посвідка) є документом, що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства та підтверджує право на постійне проживання в Україні.
Згідно з пунктом 5 Порядку № 321 посвідка видається протягом 15 робочих днів з дати прийняття документів від іноземця або особи без громадянства.
Відповідно до пункту 7 Порядку № 321 обмін посвідки здійснюється у разі:
1) зміни інформації, внесеної до посвідки;
2) виявлення помилки в інформації, внесеній до посвідки;
3) закінчення строку дії посвідки;
4) непридатності посвідки для подальшого використання;
5) досягнення іноземцем або особою без громадянства 25- або 45-річного віку (у разі, коли іноземець або особа без громадянства документовані посвідкою, що не містить безконтактного електронного носія).
Відповідно до пункту 16 Порядку № 321, документи для оформлення посвідки (у тому числі замість втраченої або викраденої), її обміну подаються до державного підприємства, що належить до сфери управління ДМС, центру надання адміністративних послуг (далі - уповноважений суб`єкт), територіальних органів/територіальних підрозділів ДМС, за місцем проживання іноземця або особи без громадянства.
Згідно з пунктом 18 Порядку №321, у разі виникнення обставин (подій), у зв`язку з якими посвідка підлягає обміну (крім закінчення строку дії), документи для її обміну подаються протягом одного місяця з дати виникнення таких обставин (подій).
Порядок подання документів для оформлення у зв`язку із втратою або викраденням, обміну посвідки та їх розгляд визначено у пунктах 40-46 Порядку №321.
При цьому, пунктом 40 Порядку №321 передбачено, для оформлення у зв`язку із втратою або викраденням посвідки, її обміну іноземець або особа без громадянства подають такі документи:
1) посвідку, що підлягає обміну (крім випадків втрати та викрадення);
2) паспортний документ іноземця або документ, що посвідчує особу без громадянства, крім випадків, установлених абзацом восьмим цього пункту;
3) переклад на українську мову сторінки паспортного документа іноземця або документа, що посвідчує особу без громадянства, з особистими даними, засвідчений у встановленому законодавством порядку;
4) документи, що підтверджують обставини чи юридичні факти, відповідно до яких посвідка підлягає обміну (крім випадків, передбачених підпунктами 3-5 пункту 7 нього Порядку), документи, видані компетентними органами іноземних держав, мають 5ути легалізованими в установленому порядку, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України;
5) документ, що посвідчує особу законного представника, та документ, що підтверджує повноваження особи як законного представника, у разі подання документів законним представником;
6) документ, що підтверджує сплату адміністративного збору, або документ про звільнення від його сплати.
Іноземець або особа без громадянства під час подання документів пред`являють працівникові територіального органу/територіального підрозділу ДМС, уповноваженого суб`єкта оригінали документів, зазначених у підпунктах 1, 2, 4-6 цього пункту.
Матеріалами справи підтверджено, що позивач до заяви додала необхідний пакет документів, жодних зауважень з боку відповідача до змісту чи до кількості доданих до заяви документів матеріали справи не містять.
Пунктом 44 Порядку №321 визначено, що якщо втрачена або викрадена посвідка чи посвідка, що підлягає обміну, була видана територіальним органом/територіальним підрозділом ДМС, до якого подано заяву-анкету про оформлення, обмін посвідки, працівник територіального органу/територіального підрозділу ДМС порівнює дані іноземця або особи без громадянства та їх фотозображення з даними, наведеними в заяві-анкеті про оформлення втраченої або викраденої посвідки чи посвідки, що підлягає обміну, та даними відомчої інформаційної системи ДМС і сканує її із застосуванням засобів Реєстру до відомчої інформаційної системи ДМС,
У разі коли втрачена, або викрадена посвідка чи посвідка, що підлягає обміну, була видана іншим територіальним органом/територіальним підрозділом ДМС, для підтвердження видачі не пізніше наступного дня після прийняття до розгляду заяви-анкети до такого територіального органу/територіального підрозділу ДМС надсилається запит.
Відповідно до пункту 45 Порядку №321, перевірка за запитом проводиться протягом трьох робочих днів після його надходження. Під час перевірки відомості, зазначені в запиті, та фотозображення порівнюються з даними, наведеними в заяві-анкеті про оформлення втраченої або викраденої посвідки чи посвідки, що підлягає обміну, та фотозображенням, що міститься в ній. У графі "Службові відмітки" заяви-анкети про оформлення посвідки проставляється відмітка про дату надходження запиту та зазначаються найменування територіального органу/територіального підрозділу ДМС, який здійснює оформлення у зв`язку із втратою або викраденням, обмін посвідки, і підстави обміну.
За результатами перевірки надається відповідь територіальному органу/територіальному підрозділу ДМС, який надіслав запит, а заява-анкета про оформлення втраченої або викраденої посвідки чи посвідки, що підлягає обміну, сканується до відомчої інформаційної системи ДМС.
Пунктом 46 Порядку №321 визначено, що після проведення перевірок, підтвердження факту оформлення та видачі посвідки, ідентифікації іноземця або особи без громадянства керівник територіального органу/територіального підрозділу ДМС або уповноважена ним посадова особа приймає рішення про оформлення посвідки або про відмову в її оформленні.
Судом з матеріалів справи встановлено, що рішення про скасування посвідки не приймалось.
Відповідно до пункту 5 Порядку №321 посвідка видається протягом 15 робочих днів з дати прийняття документів від іноземця або особи без громадянства.
Відповідно до пункту 62 Порядку №321 територіальний орган/територіальний підрозділ ДМС відмовляє іноземцю або особі без громадянства в оформленні або видачі посвідки, у разі, коли:
1) іноземець або особа без громадянства мають посвідку чи посвідку на тимчасове проживання (крім випадків обміну посвідки або оформлення посвідки іноземцю або особі без громадянства, які тимчасово проживали на території України на підставі посвідки на тимчасове проживання), посвідчення біженця чи посвідчення особи, якій надано додатковий захист, які є дійсними на день звернення;
2) іноземець або особа без громадянства перебувають на території України з порушенням встановленого строку перебування або щодо них діє невиконане рішення уповноваженого державного органу про примусове повернення, примусове видворення або заборону в`їзду;
3) дані, отримані з баз даних Реєстру, картотек, не підтверджують надану іноземцем або особою без громадянства інформацію;
4) встановлено належність особи до громадянства України;
5) за видачею посвідки звернувся законний представник, який не має документально підтверджених повноважень для її отримання;
6) іноземцем або особою без громадянства подано не в повному обсязі або з порушенням строків, визначених пунктами 17-19 цього Порядку, документи та інформацію, необхідні для оформлення і видачі посвідки;
7) отримано від Національної поліції, СБУ, іншого державного органу інформацію про те, що дії іноземця та особи без громадянства загрожують національній безпеці, громадському порядку, здоров`ю, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, що проживають в Україні, чи іноземець або особа без громадянства вчинили злочин проти миру, воєнний злочин або злочин проти людяності, як їх визначено в міжнародному праві, або розшукуються у зв`язку із вчиненням діяння, що відповідно до законів України визнається тяжким злочином;
8) паспортний документ іноземця або документ, що посвідчує особу без громадянства, підроблений, зіпсований або не відповідає встановленому зразку чи належить іншій особі або строк його дії закінчився;
9) встановлено факт подання іноземцем або особою без громадянства завідомо неправдивих відомостей, підроблених документів або встановлено факт скасування наданого їм дозволу на імміграцію;
10) виявлено факти невиконання іноземцем або особою без громадянства рішення суду чи державних органів, уповноважених накладати адміністративні стягнення, або вони мають інші майнові зобов`язання перед державою, фізичними або юридичними особами, включаючи ті, що пов`язані з попереднім видворенням за межі України, у тому числі після закінчення строку заборони подальшого в`їзду в Україну;
11) в інших випадках, передбачених законом.
Згідно з пункту 63 Порядку №321 копія рішення про відмову в оформленні чи видачі посвідки із зазначенням причин відмови не пізніше ніж через п`ять робочих днів з дня його прийняття видається іноземцеві або особі без громадянства під розписку чи надсилається рекомендованим листом такій особі і приймаючій стороні.
Доказів того, що надана позивачем інформація є неповною чи з приховуванням відомостей, матеріали справи не містять.
Крім того, ГУ ДМС в Харківській області листом №6301.5.1-12126/63.2-25 від 16.07.2025, наданим адвокату на адвокатський запит №АЗ -01/1/25 від 04.07.2025, доведено, що рішенням «Про відмову в оформлення (видачі) посвідки на постійне проживання» від 04.07.2025 №63012300025267 позивачу на підставі підпункту 11 пункту 62 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання, затвердженого Кабінетом Міністрів України від 25.04.2018 №321 відмовлено в оформленні (видачі) посвідки на постійне проживання.
Однак, відповідач ані у спірному рішенні, ані в апеляційній скарзі не зазначив жодної норми закону, яка дозволяє органу міграційної служби відмовити заявникові у видачі відповідної посвідки, з підстав, з яких ухвалено спірне рішення.
За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для скасування рішення ДМС України від 30.07.2021 №257-21, як такого, що не відповідає вимогам ч. 2 ст. 2 КАС України, оскільки ухвалене не на підставі та не у спосіб, визначений законом, поза межами повноважень, необґрунтовано, упереджено, недобросовісно; нерозсудливо та непропорційно.
Обираючи належний спосіб правового захисту порушеного права позивача, колегія суддів зазначає.
Відповідно до частин першої, другої статті 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями, та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Законом України “Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини” врегульовані відносини, що виникають у зв`язку з обов`язком держави виконати рішення Європейського суду з прав людини у справах проти України. Так, статтею 17 зазначеного Закону передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Європейський суд з прав людини у справі “Гурепка проти України” (Gurepka v. Ukraine), заява №61406/00, пункт 59) зазначив, “що для того, щоб бути ефективним, засіб захисту має бути незалежним від будь-якої вжитої на розсуд державних органів дії, бути безпосередньо доступним для тих, кого він стосується; спроможним запобігти виникненню або продовженню стверджуваному порушенню чи надати належне відшкодування за будь-яке порушення, яке вже мало місце”.
Конституційний Суд України в рішенні від 30 січня 2003 року №3-рп/2003 зазначив, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац десятий пункту 9 Рішення).
Враховуючи наведені вище обставини, встановлені судами першої та апеляційної інстанції, приписи норм чинного законодавства, з метою відновлення її прав та інтересів, колегія суддів уважає за необхідне задовольнити позовні вимоги у спосіб зобов`язання ГУ ДМС в Харківській області здійснити оформлення та видачу громадянці В`єтнаму До ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 нової посвідки на постійне проживання в Україні за заявою №205047590 від 25.06.2025. 
Зважаючи на повноту встановлення судами першої та апеляційної інстанції обставин справи, встановлення наявності підстав для отримання позивачем нової посвідки на постійне проживання в Україні за заявою №205047590 від 25.06.2025, і виконання нею необхідних умов для її отримання, колегія суддів вважає, що захист прав позивача у такий спосіб не є втручанням в дискреційні повноваження відповідача оскільки в цьому випадку повноваження відповідача не є дискреційними, а є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень - видача позивачу нової посвідки на постійне проживання в Україні.
Аналогічна правова позиція міститься у постановах Верховного Суду від 20.09.2018 у справі №820/1329/17, від 24.01.2020 у справі №820/1719/18 та від 17.08.2020 у справі №820/1683/18, від 14.12.2020 у справі № 820/1684/18, які суди враховують у силу приписів ч. 5 ст. 242 КАС України.
Ухвалюючи це судове рішення, колегія суддів керується ст. 322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення “Серявін та інші проти України”) та Висновком №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.
Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини по справі “Серявін та інші проти України” (п. 58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору у цій справі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи апелянта, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.
Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
За змістом частини першої статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеному рішенні, у зв`язку з чим підстав для його скасування не вбачається.
Керуючись ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області залишити без задоволення.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 27 березня 2026 року по справі №520/22993/25 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		Л.В. Любчич	
Судді	   	О.А. Спаскін   О.В. Присяжнюк   	
Повний текст постанови складено 02.07.2026.