ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
вул. Володимира Винниченка 1, м. Дніпро, 49505
E-mail: inbox@dp.arbitr.gov.ua, тел. (056) 377-18-58, fax (056) 377-38-63

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.07.2026	м. Дніпро	Справа № 904/2446/26	

Господарський суд Дніпропетровської області
у складі судді Дупляка С.А.,
без повідомлення (виклику) учасників справи,
дослідивши у спрощеному позовному провадженні матеріали справи №904/2446/26
за позовом ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ВІКТАН ГРУП" 
до ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "УКРАЇНСЬКИЙ НАУКОВО-ДОСЛІДНИЙ КОНСТРУКТОРСЬКО-ТЕХНОЛОГІЧНИЙ ІНСТИТУТ ЕЛАСТОМЕРНИХ МАТЕРІАЛІВ І ВИРОБІВ" 
про стягнення грошових коштів,
в с т а н о в и в:

1. ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ ТА ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ

ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ВІКТАН ГРУП" (далі - позивач) звернулося до господарського суду з позовною заявою до ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "УКРАЇНСЬКИЙ НАУКОВО-ДОСЛІДНИЙ КОНСТРУКТОРСЬКО-ТЕХНОЛОГІЧНИЙ ІНСТИТУТ ЕЛАСТОМЕРНИХ МАТЕРІАЛІВ І ВИРОБІВ" (далі - відповідач) про стягнення 88.200,00 грн заборгованості.
Позивач просить розглянути справу за правилами спрощеного позовного провадження, судові витрати стягнути з відповідача.
Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи №904/2446/26 визначено суддю ДУПЛЯКА Степана Анатолійовича, що підтверджується протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.05.2026.
Ухвалою від 06.05.2026 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без призначення судового засідання та без виклику учасників справи за наявними у ній матеріалами (в порядку письмового провадження).
Через систему «Електронний суд» 22.05.2026 від відповідача надійшов відзив із запереченнями проти позову.
Через систему «Електронний суд» 22.05.2026 від позивача надійшла відповідь на відзив.
Через систему «Електронний суд» 26.05.2026 від відповідача надійшли заперечення.
Дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийняв рішення у справі.
Згідно з ч. 4 ст. 240 ГПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.
З урахуванням режиму воєнного стану та можливості повітряної тривоги в місті Дніпрі у Господарському суді Дніпропетровської області встановлено особливий режим роботи й запроваджено відповідні організаційні заходи. Відтак, справу розглянуто у розумні строки, ураховуючи вищевказані обставини та факти.

Стислий виклад позиції позивача

Як стверджує позивач, у липні 2022 року між позивачем (далі – позивач, продавець) та відповідачем (далі – відповідач, покупець) було досягнуто домовленості щодо укладання договору купівлі-продажу товарів у спрощений (усний) спосіб на суму 88.200,00 грн.
На виконання умов усного договору продавець поставив, а покупець прийняв товар за видатковою накладною №36 від 14.07.2022 на загальну суму 88.200,00 грн з ПДВ.
Факт поставки підтверджується спільно підписаною видатковою накладною №36 від 14.07.2022. Водночас позивач повідомляє, що при складанні видаткової накладної №36 бухгалтером позивача було допущено технічно описку і в графі «Договір» помилково зазначено «Договір №170420 від 17.04.2020», який фактично не має відношення до цих правовідносин сторін та є предметом розгляду в справі №904/971/26, що розглядається Господарським судом Дніпропетровської області.
15.12.2025 позивачем на офіційну електронну адресу відповідача було направлено претензію-вимогу №15-12/1 про сплату існуючої заборгованості в сумі 88.200,00 грн. Відповідач отримавши претензію-вимогу, надав відповідь №032-24/2029 від 18.12.2025, у якій зазначив, що строк позовної давності сплив, при цьому відповідач не заперечував факт отримання товару та наявності не погашеної заборгованості перед позивачем. 
Отже на момент звернення з цією позовною заявою основна заборгованість відповідача перед позивачем дорівнює 88.200,00 грн.

Стислий виклад позиції відповідача

Позивач стверджує, що поставка товару здійснена за видатковою накладною №36 від 14.07.2022. Відповідач зауважує, що якщо навіть погодитись із твердженням про виникнення зобов`язання з оплати, перебіг позовної давності розпочався 15.07.2022 та за загальним правилом мав завершитися 15.07.2025.
Позовну заяву подано до суду 01.05.2026, тобто через майже 3 роки і 9,5 місяців після настання обов`язку оплати. Строк позовної давності на момент звернення до суду є вичерпаним, а позов поданий поза межами цього строку. Відповідач у відповіді на претензію 18.12.2025 прямо зазначив про сплив позовної давності.
Відповідач відхиляє аргумент позивача, що строк позовної давності був продовжений на строк дії карантину, оскільки зобов`язання з оплати виникло 15.07.2022, тобто під час дії карантину, перебіг позовної давності розпочався під час карантину та продовжував діяти до його завершення, тобто до 30.06.2023. Після закінчення карантину строк позовної давності тривав ще три роки, тобто до 30.06.2026. Однак, як стверджує відповідач, навіть за таким обчисленням позивач мав звернутися до суду не пізніше 30.06.2026, а не 01.05.2026.
Позивач обґрунтовує свої вимоги виключно видатковою накладною №36 від 14.07.2022, однак у самій накладній у графі «Договір» зазначено «Договір №170420 від 17.04.2020», і позивач у позовній заяві сам визнає цю обставину, називаючи її «технічною опискою».

Доводи позивача щодо відзиву відповідача на позовну заяву

Позивач наголосив, що строки, визначені у п. 12 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України на час дії карантину продовжуються автоматично.
Позивач звертає увагу суду, що за змістом відзиву, відповідач не заперечував:
1) факт отримання товару від позивача за видатковою накладною №36 від 14.07.2022;
2) факт не оплати вартості вказаного товару.

Доводи відповідача щодо відповіді на відзив

Відповідач стверджує, що відповідь позивача не містить жодних нових правових аргументів чи доказів, які б спростовували позицію відповідача. Аргумент про карантинне продовження строків давності суперечить практиці Верховного Суду щодо зобов`язань, що виникли після введення карантину. Аргумент про «визнання» фактів через мовчання у відзиві не відповідає нормам ГПК України про тягар доказування та порядок визнання обставин справи.
Отже відповідач просить суд у задоволенні позову відмовити повністю у зв`язку зі спливом строку позовної давності.

2. ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДОМ

Предметом доказування у справі, відповідно до ч. 2 ст. 76 ГПК України, є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
У даному випадку до предмета доказування входять обставини: укладення договору; поставки товару; наявності/відсутності невиконаного зобов`язання з боку відповідача; наявності/відсутності підстав для стягнення заборгованості; дотримання строку позовної давності позивачем.

Суд встановив, що між позивачем та відповідачем складено та підписано видаткову накладну №36 від 14.07.2022 на суму 88.200,00 грн.
Для оплати товару позивач відповідачу виставив рахунок-фактуру №27 від 14.07.2022 на суму 88.200,00 грн.

Позивач звернувся до відповідача з листом Щодо повернення заборгованості від 15.12.2025 та проінформував, що у відповідача існує заборгованість у розмірі 88.200,00 грн з ПДВ за отриманий від позивача товар, який був прийнятий за видатковою накладною №36 від 14.07.2022 на суму 88.200,00 грн з ПДВ.
У вiдповiдь на лист позивача вiд l5.12.2025 відповідач у листі від 18.12.2025 повiдомив, що вiдповiдно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давнiсть встановлюсться тривалiстю у три роки.
Оскільки в добровільному порядку відповідач не здійснив оплату за товар, позивач звернувся до суду з даною позовною заявою.

3. ПОЗИЦІЯ СУДУ

Предметом позову позивач визначив 88.200,00 грн заборгованості за товар.

Згідно з нормами ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Відповідно до ст. 625, 628, 629 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (ч. 1 ст. 509 ЦК України).
Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Згідно з приписами ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.
Відповідно до ст. 181 ГК України, який діяв на момент виникнення спірних правовідносин, господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.
Оцінивши правовідносини сторін господарський суд дійшов висновку, що між сторонами укладений договір у спрощений спосіб.

За договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. (ч. 1 ст. 712 ЦК України).
Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором поставки.
Згідно з ч. 2 ст. 712 ЦК України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
У відповідності до ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Частиною 1 ст. 656 ЦК України визначено, що предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.
Статтею 662 ЦК України визначено, що продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.
Продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу (ст. 663 ЦК України).
Відносини, що виникли між сторонами у справі на підставі договору поставки, є господарськими зобов`язаннями і згідно з приписами ст. 525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Суд встановив, що між позивачем та відповідачем складено та підписано видаткову накладну №36 від 14.07.2022 на суму 88.200,00 грн.
Для оплати товару позивач відповідачу виставив рахунок-фактуру №27 від 14.07.2022 на суму 88.200,00 грн.
Позивач звернувся до відповідача з листом Щодо повернення заборгованості від 15.12.2025 та проінформував, що у відповідача існує заборгованість у розмірі 88.200,00 грн з ПДВ за отриманий від позивача товар, який був прийнятий за видатковою накладною №36 від 14.07.2022 на суму 88.200,00 грн з ПДВ.
У вiдповiдь на лист позивача вiд l5.12.2025 відповідач у листі від 18.12.2025 повiдомив, що вiдповiдно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давнiсть встановлюється тривалiстю у три роки.
Відповідач просить суд у задоволенні позову відмовити повністю у зв`язку зі спливом строку позовної давності.
Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).
Згідно з ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
В силу приписів ч. 1 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.
Тобто обов`язок з оплати товару, отриманого за видатковою накладною №36 від 14.07.2022 на суму 88.200,00 грн виник 14.07.2022, а позивач про порушення свого права дізнався 15.07.2022 з якої і почав свій відлік строк позовної давності. 
Під час дії карантину та воєнного стану законодавець застосував нову конструкцію, якою тимчасово доповнив перелік обставин, які впливають на перебіг позовної давності, а саме продовження позовної давності.
Так постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» з 12.03.2020 на всій території України було встановлено карантин.
Законом України від 30.03.2020 №540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» (далі - Закон №540-IX) розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено п. 12, відповідно до якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені ст. 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Цей Закон набрав чинності 02.04.2020.
Відтак початок продовження строку для звернення до суду потрібно пов`язувати саме з моментом набрання чинності 02.04.2020 Законом №540-IX.
Подібний правовий висновок висловила Велика Палата Верховного Суду в постанові від 06.03.2023 у справі №910/18489/20 (провадження №12-46гс22).
Строк дії карантину неодноразово продовжувався, а відмінений він був з 24 години 00 хвилин 30.06.2023 відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.06.2023 №651 «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2».
Отже під час дії карантину позовна давність була продовжена з 02.04.2020 до 30.06.2023.
Поряд із цим Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» було введено воєнний стан в Україні із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України. Надалі строк дії воєнного стану в Україні неодноразово продовжувався Указами Президента України, цей стан триває до теперішнього часу.
Законом України від 15.03.2022 №2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» (далі - Закон №2120-ІХ) розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено п. 19, згідно з яким у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені ст. 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. Закон №2102-IX набрав чинності 17.03.2022.
Надалі Законом України від 08.11.2023 №3450-ІХ «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо вдосконалення порядку відкриття та оформлення спадщини» (далі - Закон №3450-ІХ) п. 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України викладено в новій редакції, відповідно до якої у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 №64/2022, затвердженим Законом України від 24.02.2022 №2102-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Закон №3450-ІХ набрав чинності 30.01.2024.
Таким чином в умовах дії воєнного стану строк звернення до суду (позовна давність) було продовжено від початку воєнного стану до 29.01.2024, а після 30.01.2024 перебіг такого строку зупинився і такий стан триває дотепер.
04.09.2025 набрав чинності Закон України «Про внесення зміни до розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України щодо поновлення перебігу позовної давності» від 14.05.2025 № 4434-IX.
Закон скасував зупинення строків позовної давності на період дії воєнного стану, шляхом виключення п. 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України.
Таким чином, в разі якщо позовна давність не спливла станом на 02.04.2020, то цей строк звернення до суду спочатку було продовжено (до 30.06.2023 - на строк дії карантину, а надалі до 29.01.2024 - на строк дії воєнного стану), а з 30.01.2024 перебіг строку звернення до суду зупинився на строк дії воєнного стану.
Оскільки в цій справі станом на 14.07.2022 позовна давність не спливла, а тому перебіг цього строку був зупиненим (внаслідок продовження на строк дії карантину та воєнного стану й подальшого зупинення його перебігу на строк дії воєнного стану).
З огляду на приписи ст. 256, 257 ЦК України, п. 12, п. 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, а також враховуючи дату звернення позивача із даним позовом до суду - 01.05.2026 та дату порушення права позивача з липня 2022 року (15.07.2022), суд дійшов висновку, що строк позовної давності у даній справі позивачем не пропущений. Висновки суду узгоджуються з позицією Великої Палати Верховного Суду, яка викладена у постанові від 02.07.2025 у справі №903/602/24 (провадження №12-19гс25) (п. 86-96).

За видатковою накладною №36 від 14.07.2022 на суму 88.200,00 грн позивач поставив відповідачу тканину з вуглецевих волокон 452-5Т. У вказаній видатковій накладній є посилання на договір №170420 від 17.04.2020, однак позивач стверджує, що дане посилання є технічною помилкою його бухгалтера і той договір є предметом розгляду Господарського суду Дніпропетровської області у справі №904/971/26.
Суд встановив, що предметом розгляду у справі №904/971/26 є розірвання договору №170420 про виготовлення продукції з давальницької сировини від 17.04.2020, який укладено між Товариством з обмеженою відповідальністю "Віктан Груп" (код ЄДРПОУ 40049256) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Український науково-дослідний конструкторсько-технологічний інститут еластомерних матеріалів і виробів" (код ЄДРПОУ 00152135) та зобов`язання Товариства з обмеженою відповідальністю "Український науково-дослідний конструкторсько-технологічний інститут еластомерних матеріалів і виробів" повернути Товариству з обмеженою відповідальністю "Віктан Груп" таке майно: Токарний верстат AVIAtrun 35, у кількості 1 шт.; Монітор PHILIPS 273V7QDSB/01, у кількості 1 шт.; Системний блок AeroCool, 17 / SSD240 /HDD1TB / DDR4 16GB, у кількості 1 шт.; Глибиномір індикаторний ГИ-100, у кількості 1 шт.; Кутомір з ноніусом Тип 2-2 (Модель 127, 1005) ГОСТ 5378-88 (0-360, 40-180), у кількості 1 шт.; Набір КМД № 1 (кл. 1), у кількості 1 шт.; Нутромір НИ 50-100 (0,01 мм, 2 кл.) ГОСТ 868-82, у кількості 1 шт.; Нутромір НИ 100-160 (0,01 мм, 2 кл.) ГОСТ 868-82, у кількості 1 шт.; Нутромір НИ 160-250 (0,01 мм, 2 кл.) ГОСТ 868-82, у кількості 1 шт.; Нутромір НИ 250-450 (0,01 мм, 2 кл.) ГОСТ 868-82, у кількості 1 шт.; Штангенциркуль ШЦ-1-150-0,1 ГОСТ 166-89, у кількості 1 шт.; Верстат стрічко-відрізний "Мить 1-03Н" з гідравлічним підйомом, у кількості 1 шт.; Штангенциркуль електронний 300 мм 906.482 Schut, у кількості 1 шт.; Кулачки SGM 2405-250-К, у кількості 3 комплекта; Штангенциркуль VEC-12, у кількості 1 шт.; Щуп-датчик VDI-0.8А, у кількості 2 шт.; Щуп-датчик VDI-I 2023-020, у кількості 2 шт.; Магнітна стійка VMB-01, у кількості 1 шт.; Кулачки SGM 2405-250-К, у кількості 3 комплекта; Датчик для прив`язки по осі Z HP50AM, у кількості 1 шт.; Рефрактометр, у кількості 1 шт.; Шліфувально-гравірувальний пристрій Esnhell TH-MG 135/1, 135Bт, 10000-35000 об/хв., 2,4 кг+200 насадок, у кількості 1 шт.; пристрій безперебійного живлення Vinga LCD 1200VA 720W c USB (VPC 1200MU), у кількості 1 шт.; (69337) 273820 140/230 різцетримач для торцевих канавок правий 140/230 мм 3мм GARANT, у кількості 1 шт.; (113476) 273820 200/550 різцетримач для торцевих канавок правий 200/550 мм GARANT, у кількості 1 шт.; Фотоколориметр КФК-3, у кількості 1 шт.; Світофільтри К1, К2, КЗ до фотоколориметра КФК-3, у кількості 1 комплект; Кран гідравлічний, 2т, у кількості 1 шт.; Нутромір мікрометричний НМ 50-600 IDF 01.10403, у кількості 1 шт; стійку магнітну шарнірну TRC80, у кількості 1 шт.; Прес-форму ДН01.40037.00-01, у кількості 1 шт.; Прес-форму ДН01.40254.00СБ, у кількості 1 шт.; Прес-форму для кільця 5х2,0, у кількості 1 шт.; Прес-форму для кільця 5,28х1,78, у кількості 1 шт.; Прес-форму для кільця 6,07х1,78, у кількості 1 шт.; Прес-форму для кільця 7,66х1,78, у кількості 1 шт.; Прес-форму для кільця 10х2,5, у кількості 1 шт.; Прес-форму для кільця 10,82х1,78, у кількості 1 шт.; Прес-форму для кільця 15х2,0, у кількості 1 шт.; Прес-форму для кільця 15,54?2,62, у кількості 1 шт.; Прес-форму для кільця 17х2,5, у кількості 1 шт.; Прес-форму для кільця 21,95?1,78, у кількості 1 шт.; Прес-форму для кільця 23,0х2,5, у кількості 1 шт.; Прес-форму для кільця 24,2х3, у кількості 1 шт.; Прес-форму для кільця 24,7х3, у кількості 1 шт.; Прес-форму для кільця 28,0х3,0, у кількості 1 шт.; Прес-форму для кільця 29,3х3, у кількості 1 шт.; Прес-форму для кільця 30х3, у кількості 1 шт.; Прес-форму для кільця 31,6х3,0, у кількості 1 шт.; Прес-форму для кільця 34,0х3,0, у кількості 1 шт.; Прес-форму для кільця 31,47х1,78, у кількості 1 шт.; Прес-форму для кільця 35,0х3,0, у кількості 1 шт.; Прес-форму для кільця 38х4, у кількості 1 шт.; Прес-форму для кільця 39,34x2,62, у кількості 1 шт.; Прес-форму для кільця 41,0х3,5/49,0х4,0, у кількості 1 шт.; Прес-форму для кільця 57,0х4,0/60,0?4,0, у кількості 1 шт.; Прес-форму для кільця 70,0х5,0, у кількості 1 шт.; Прес-форму для кільця 80х5/90,0х5,5, у кількості 1 шт.; Прес-форму для кільця 105,0х6,0/107,0 х5,15/110,0х5,5, у кількості 1 шт.; Прес-форму для кільця 125,0?6,0/140,0х5,0/165,0?5,0, у кількості 1 шт.; Прес-форму для кільця 174,0х6,0/205,0?5,0/215,0х5,3, у кількості 1 шт.; Прес-форму для кільця 224,0х6,0, у кількості 1 шт.; Прес-форму для кільця 225,0х5,0, у кількості 1 шт.; Прес-форму для кільця 230,0х5,0, у кількості 1 шт.; Прес-форму для кільця 349,0х7,5/379,0х8,0/397,0х8,0, у кількості 1 шт.; Прес-форму для кільця 494,0х8,0, у кількості 1 шт.; Прес-форму для кільця пазового 3-50х65х10/3-75?90х10, у кількості 1 шт.; Прес-форму для манжети 2 2-40х25х10, у кількості 1 шт.; Прес-форму для манжети 2.2-45х30х10, у кількості 1 шт.; Прес-форму для манжети 2.2-50х35х10, у кількості 1 шт.; Прес-форму для манжети 2.2-51х35х10/55х40х10, у кількості 1 шт.; Прес-форму для манжети 2.2-61,5х45х 10/66,5х50х10, у кількості 1 шт.; Прес-форму для манжети 2.2-71,5х55х 10/78х63х10/80х65х10/85х70х10, у кількості 1 шт.; Прес-форму для манжети 1.3-190х165х15/240х214х15, у кількості 1 шт.; Прес-форму для манжети 1.3-400х370х18, у кількості 1 шт.; Прес-форму для манжети 1.4-67х52х10,5, у кількості 1 шт.; Прес-форму для манжети 1.4-90х70х14/100х80х14, у кількості 1 шт.; Прес-форму для манжети 1.4-120х100х14, у кількості 1 шт.; Прес-форму для манжети 1.4-125х105х14/140х115х17,5/180х155х17,5, у кількості 1 шт.; Прес-форму для манжети 1.4-220х190х21, у кількості 1 шт.; Прес-форму для манжети 1.4-230х200х21/240х210х21, у кількості 1 шт.; Прес-форму для манжети 1.4-240х210х21, у кількості 1 шт.; Прес-форму для манжети 1.4-250х220х21, у кількості 1 шт.; Прес-форму для манжети 1.4-380х330х28/430х390х28, у кількості 1 шт.; Прес-форму для манжети 1.4-510х470х28, у кількості 1 шт.; Прес-форму для брудознімача ДН01.1804, у кількості 1 шт.; Прес-форму для брудознімача ДН01.1803, у кількості 1 шт.; Прес-форму для брудознімача ДН01.1802, у кількості 1 шт.; Прес-форму для брудознімача ДН01.1801, у кількості 1 шт.; Прес-форму для брудознімача ДН01.1800, у кількості 1 шт.; Прес-форму для брудознімача ДН01.1799, у кількості 1 шт.; Прес-форму для брудознімача ДН01.1798, у кількості 1 шт.; Прес-форму для брудознімача ДН01.1797, у кількості 1 шт.

У переліку майна, яке позивач просить суд у справі 904/971/26 зобов`язати Товариства з обмеженою відповідальністю "Український науково-дослідний конструкторсько-технологічний інститут еластомерних матеріалів і виробів" повернути Товариству з обмеженою відповідальністю "Віктан Груп" за договором №170420 про виготовлення продукції з давальницької сировини від 17.04.2020 відсутнє майно, яке було поставлено позивачем відповідачу за видатковою накладною №36 від 14.07.2026.

Приймаючи рішення у справі, суд виходить із того, що Законом України від 20.09.2019 №132-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні", були внесені зміни до ГПК України та змінено назву ст. 79 цього кодексу з "Достатність доказів" на нову - "Вірогідність доказів" та викладено її у новій редакції з фактичним впровадженням у господарський процес стандарту доказування "вірогідність доказів".
Стандарт доказування "вірогідність доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати саме ту їх кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.
Відповідно до ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.
Повертаючись до стандартів доказування, передбачених процесуальним законом, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21.06.2023 у справі №916/3027/21 зазначила, що покладений на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність передбачає, що висновки суду можуть будуватися на умовиводах про те, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.
З урахуванням цього, суд зазначає, що вищенаведеними вірогідними доказами підтверджується поставка товару за видатковою накладною №36 від 14.07.2022 на суму 88.200,00 грн не у межах договору №170420 про виготовлення продукції з давальницької сировини від 17.04.2020 (а вказівка на даний договір вірогідно є помилкою).

При цьому суд бере до уваги, що за змістом відзиву, відповідач не заперечував:
1) факт отримання товару від позивача за видатковою накладною №36 від 14.07.2022;
2) факт не оплати вартості вказаного товару.
Водночас, добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Доктрина venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), базується ще на римській максимі - non concedit venire contra factum proprium (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них".
У постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 10.02.2021 у справі №754/5841/17 сформульовано такий висновок: "Приватно-правовий інструментарій не повинен використовуватися учасниками цивільного обороту для уникнення сплати боргу (коштів, збитків, шкоди) або виконання судового рішення про стягнення боргу (коштів, збитків, шкоди), що набрало законної сили. Про зловживання правом і використання приватно-правового інструментарію всупереч його призначенню проявляється в тому, що: особа (особи) "використовувала/використовували право на зло".
Про заборону суперечливої поведінки (принципcontra factum proprium) Верховний суд вкотре нагадав у постановах від 12.12.2022 у справі №126/2200/20 від 14.12.2022 КЦС та від 25.01.2023 у справі №760/34680/19.
З урахуванням встановлених вище обставин справи у їх сукупності суд вважає, що відповідач не спростував твердження позивача про технічну помилку.

Оскільки строк оплати товару отриманого відповідачем від позивача за видатковою накладною №36 від 14.07.2022 на суму 88.200,00 грн є таким, що настав, а доказів сплати матеріали справи не містять, суд доходить висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.
Згідно зі ст. ст. 76, 77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Позивач довів обставини наявності спірної заборгованості у повному обсязі.
Водночас, належних доказів на підтвердження своїх доводів, викладених у заявах по суті, відповідач суду не надав.
Як зазначено у п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й відрізних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Суд також зазначає, що хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Суду у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03 від 28.10.2010).
Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, №63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
Беручи до уваги наведене, всі інші аргументи учасників справи суд з урахуванням п. 5 ч. 4 ст. 238 ГПК України відхиляє як такі, що не стосуються предмета спору, є явно необґрунтованими та неприйнятними з огляду на законодавство та усталену судову практику.

У справі, що розглядається, суд, дійшов висновку, що позовні вимоги із зазначених позивачем підстав підлягають задоволенню у повному обсязі.

Судові витрати

Згідно зі ст. 129 ГПК України витрати зі сплаті судового збору за подання позовної заяви покладаються на відповідача.

Оскільки розмір витрат позивача на оплату професійної правничої допомоги позивачем не конкретизовано (вказано їх орієнтовний розмір) питання розподілу таких витрат позивача судом не вирішувалося. 

Керуючись ст. 73-79, 86, 129, 233, 238, 240, 241 ГПК України, суд 

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Стягнути з ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "УКРАЇНСЬКИЙ НАУКОВО-ДОСЛІДНИЙ КОНСТРУКТОРСЬКО-ТЕХНОЛОГІЧНИЙ ІНСТИТУТ ЕЛАСТОМЕРНИХ МАТЕРІАЛІВ І ВИРОБІВ" (Україна, 49033, Дніпропетровська обл., місто Дніпро, вул. Чорних Запорожців, будинок 24А; ідентифікаційний код 00152135) на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ВІКТАН ГРУП" (Україна, 49044, Дніпропетровська обл., місто Дніпро, ВУЛИЦЯ ШЕВЧЕНКА, будинок 59; ідентифікаційний код 40049256) 88.200,00 грн (вісімдесят вісім тисяч двісті грн 00 к.) заборгованості, 2.662,40 грн (дві тисячі шістсот шістдесят дві грн 40 к.) судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С.А. Дупляк