Справа № 524/4205/26
Провадження №2-а/524/44/26
РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.05.2026 року Автозаводський районний суд м. Кременчука в складі: головуючого - судді Нестеренка С.Г., за участі секретаря судового засідання Бельченко Н.Л., розглянув у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Кременчук Полтавської області адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ДПП НП про визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, -
В С Т А Н О В И В:

08 квітня 2026 року до суду надійшла адміністративна позовна заява ОСОБА_1 до ДПП НП та Гаращенка А.Р. про визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, яка була сформована в системі «Електронний суд» за ЕЦП представника позивача ОСОБА_1 – Касьянова С.М., котрий як адвокат діє без обмеження повноважень.
У позовній заяві позивач в особі його уповноваженого представника просив скасувати постанову поліцейського роти № 2 батальйону патрульної поліції УПП в Полтавській області ДПП Гаращенка А. Р. від 10 березня 2026 року, серії ЕНА, № 6802302, у справі про адміністративне правопорушення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 121 КУпАП та застосування стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн. за те, що він, позивач, нібито цього дня близько 10 год. 36 хв., на автодорозі М03, Київ-Харків-Довжанський, 207 км, керував транспортним засобом TOYOTA HILUX, д.н.з. НОМЕР_1 , який підлягає обов`язковому технічному контролю, але своєчасно його не пройшов, чим порушив вимоги п. 31.3 (б) ПДР України.
Вважав постанову протиправною, оскільки вона була ухвалена з порушенням норм права, без дотримання процедури розгляду справи, без встановлення доказів вчинення проступку.
Ухвалою судді від 15 квітня 2026 року було відкрито провадження у справі, залучено сторін, зокрема відповідачем - ДПП НП, постановлено розглядати справу у спрощеному позовному провадженні без виклику сторін, витребувано документи, зокрема матеріали справи про адміністративне правопорушення, та запропоновано відповідачу подати відзив на позов, призначено справу до розгляду на 24 квітня 2026 року. 
20, 24 та 30 квітня, 04 та 12 травня 2026 року від відповідача надійшли витребувані судом документи, відзив на позов та заперечення на позов, в яких зазначалося про незгоду з позовом з посиланням на факт вчинення позивачем проступку та клопотання про відмову у задоволенні вимог про сплату витрат на правничу допомогу.
24 квітня 2026 року до суду надійшли відповідь представника позивача на відзив відповідача на позов з посиланням на хибність тверджень відповідача щодо наявності складу проступку, обчислення строку проходження техогляду, та заява, в якій просив також стягнути з відповідача понесені судові витрати у вигляді сплаченого судового збору та витрат на правничу допомогу у розмірі 3 тис. грн.
Розгляд справи, який було призначено на 24 квітня 2026 р. було відкладено для надання можливості сторонам ознайомитися з усіма поданими ними процесуальними документами.
Будь-які інші заяви, документи та клопотання від сторін у справі до суду станом на 15 травня 2026 року до суду не надходили.
Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши надані відповідачем відеозаписи, оцінюючи зібрані і надані докази в їх сукупності, дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. 
Згідно ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.
Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
У відповідності до ст. 22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними.
Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані.
При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.
Статтею 55 Конституції України передбачено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом.
Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Частиною 2 ст. 2 цього Кодексу передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Згідно п.1 ч. 1 ст. 4 КАС України адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.
У п. 1 ч. 1 ст. 19 згаданого Кодексу України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.
Судом достовірно встановлено, що постановою поліцейського роти № 2 батальйону патрульної поліції УПП в Полтавській області ДПП Гаращенка А. Р. від 10 березня 2026 року, серії ЕНА, № 6802302, у справі про адміністративне правопорушення, позивача ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 121 КУпАП та застосовано стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн. за те, що він, позивач, як вказано у постанові, цього дня близько 10 год. 36 хв., на автодорозі М03, Київ-Харків-Довжанський, 207 км, керував транспортним засобом TOYOTA HILUX, д.н.з. НОМЕР_1 , який підлягає обов`язковому технічному контролю, але своєчасно його не пройшов, чим порушив вимоги п. 31.3 (б) ПДР України.
Постанова була складена в електронній формі у вигляді стрічки, яка роздруковується за допомогою спеціальних технічних пристроїв, копія якої була вручена позивачеві після розгляду справи про адміністративне правопорушення.
У постанові зазначено про використання технічних пристроїв відеофіксації. 
Дана постанова була ухвалена відповідачем з дотриманням вимог ст. 245, 251, 268, 276, 279, 280, 283-285 КУпАП.
Згідно з п. 8 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань: у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.
Пунктом 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.
Відповідно до ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» учасникам дорожнього руху ставиться в обов`язок знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.
Порядок дорожнього руху на території України відповідно до Закону України «Про дорожній рух» визначається Правилами дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001р. №1306 (із змінами та доповненнями).
Згідно з п. 1.1. ПДР , ці Правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.
Відповідно до п. 1.9. ПДР, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Згідно з п. 31.3 «б» ПДР передбачено заборону експлуатації транспортних засобів, якщо вони не пройшли обов`язковий технічний контроль (для транспортних засобів, що підлягають такому контролю). 
Крім того ст. 35 ЗУ «Про дорожній рух» передбачено, що транспортні засоби, що беруть участь у дорожньому русі та зареєстровані територіальними органами Міністерства внутрішніх справ України, підлягають обов`язковому технічному контролю відповідно до цієї статті. 
Обов`язковому технічному контролю не підлягають:
1) легкові автомобілі усіх типів, марок і моделей, причепи (напівпричепи) до них (крім таксі та автомобілів, що використовуються для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку), мотоцикли, мопеди, мотоколяски та інші прирівняні до них транспортні засоби - незалежно від строку експлуатації;
2) легкові автомобілі, що використовуються для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку, вантажні автомобілі незалежно від форми власності вантажопідйомністю до 3,5 тонни, причепи до них - із строком експлуатації до двох років. 
Обов`язковий технічний контроль транспортного засобу передбачає перевірку технічного стану транспортного засобу, а саме: системи гальмового і рульового керування, зовнішніх світлових приладів, пневматичних шин та коліс, світлопропускання скла, газобалонного обладнання (за наявності), інших елементів у
частині, що безпосередньо стосується безпеки дорожнього руху та охорони навколишнього природного середовища.
Періодичність проходження обов`язкового технічного контролю становить: для легкових автомобілів, що використовуються для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку, вантажний автомобіль (незалежно від форми власності) вантажопідйомністю до 3,5 тонни, причепів до них із строком експлуатації більше двух років – кожні два роки.
Відповідно до ч. 3 ст. 19 Закону України «Про автомобільний транспорт» при державній реєстрації вантажних автомобілів у реєстраційних документах роблять відмітку щодо їх призначення згідно з документами виробника (вантажний автомобіль, причіп, напівпричіп з бортовою платформою відкритого або закритого типу, самоскид, цистерна, сідельний тягач, фургон, для аварійного ремонту, автокран, пожежний, автомобіль-мішалка, вишка розвідувальна чи бурова на автомобілі, для транспортування сміття та інших відходів, технічна допомога, автомобіль прибиральний, автомобіль-майстерня, радіологічна майстерня, автомобіль для пересувних телевізійних і звукових станцій тощо).
Відповідно до бази даних Національної автоматизованої інформаційної системи ДДАІ МВС України, транспортний засіб TOYOTA HILUX, д.н.з. НОМЕР_1 , за типом - вантажний (пікап), 2019 року випуску, VIN НОМЕР_2 .
Отже, транспортний засіб є вантажним, а відтак підлягає обов`язковому технічному контролю, однак на момент перевірки транспортний засіб TOYOTA HILUX, номерний знак НОМЕР_1 , не пройшов ОТК, хоча повинен був пройти ОТК через два роки з моменту першої реєстрації. Перша реєстрація цього транспортного засобу була здійснена 28.11.2023 року.
Відповідач вказував на те, що згідно з базою даних Національної автоматизованої
інформаційної системи ДДАІ МВС України, транспортний засіб TOYOTA HILUX, д.н.з. НОМЕР_1 , пройшов ОТК 12.03.2026, тобто через два дні після ухвалення поліцейським оскаржуваної постанови. 
Згідно ч. 3 ст. 121 КУпАП, керування водієм транспортним засобом, що підлягає обов`язковому технічному контролю, але своєчасно його не пройшов, тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Отже стягнення, яке було застосовано стосовно позивача у розмірі 340 грн. відповідає межам санкції згаданої норми.
Як визначено у ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
У позовній заяві позивач підтверджує, що в місці, дату та час, вказані в оскаржуваній постанові, він керував транспортним засобом TOYOTA HILUX, д.н.з. НОМЕР_1 .
Водночас, пояснення і твердження позивача в особі його представника в позовній заяві щодо дотримання ПДР, порушення правил зупинки, розгляду справи про адміністративне правопорушення, не відповідають дійсним обставинам, спростовуються відеозаписом здійсненим за допомогою відеореєстратора, встановленого в службовому автомобілі, а також доданими відповідачем документами щодо реєстрації транспортного засобу.
Відповідно до ч. 4 ст. 161 КАС України позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги.
Позивач, в порушення вимог ч. 4 ст. 161 КАС України, не додає до позовної заяви жодних належних і допустимих доказів в підтвердження доводів, наведених в адміністративному позові та на обґрунтування позовних вимог. 
Таким чином, доводи позивача не заслуговують на увагу, є необґрунтованими, не можуть слугувати підставою для скасування постанови та звільнення водія від адміністративної відповідальності, мають оцінюватись судом критично, як єдиний спосіб водія уникнути адміністративної відповідальності за вчинене правопорушення.
Згідно з ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Відповідно до ст. 251 КУпАП України доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Статтею 31 Закону України «Про Національну поліцію» зазначено, що поліція може застосовувати превентивні заходи, серед яких: перевірка документів особи; опитування особи; зупинення транспортного засобу; застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.
Згідно ч. 1 ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію», поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на однострої, у/на службових транспортних засобах, у тому числі без кольорографічних схем, розпізнавальних знаків та написів, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель фото- і відеотехніку, у тому числі техніку, що працює в автоматичному режимі, технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень, радіаційних, хімічних, біологічних та ядерних загроз, а також використовувати інформацію, отриману з фото- і відеотехніки, що перебуває в чужому володінні, з метою: запобігання правопорушенню, виявлення або фіксування правопорушення, охорони та захисту публічної безпеки, особистої безпеки осіб і власності від протиправних посягань; забезпечення дотримання правил дорожнього руху.
Поліцейський в своїй діяльності керується «Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі» (надалі - Інструкція), затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07 листопада 2015 року № 1395.
Згідно з пунктом 9, 10 розділу ІІІ зазначеної Інструкції розгляд справи розпочинається з представлення поліцейського, який розглядає цю справу. Поліцейський, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов`язки. Після цього оголошується протокол про адміністративне правопорушення (якщо складення протоколу передбачається КУпАП), заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішуються клопотання.
Поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі, якщо водій порушив Правила дорожнього руху.
Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини у справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, будь-хто, хто вирішив володіти чи керувати автомобілем, знав, що таким чином він піддає себе режиму регулювання, котрий застосовується, оскільки визнавалося, що володіння і користування автомобілем може потенційно завдати серйозної шкоди. Можна вважати, що ті, хто вирішив володіти та керувати автомобілями, погодилися на певну відповідальність та обов`язки.
Отже, водій при керуванні автомобілем зобов`язаний в першу чергу дотримуватись вимог ПДР України. 
На місці зупинки транспортного засобу, в порядку ст. 279 КУпАП, інспектор представився, водія було повідомлено про причину зупинки. Під час з`ясування фактичних обставин справи усні пояснення та доводи позивача не спростовували факту порушення ним Правил дорожнього руху. 
Водієві поліцейським було повідомлено про розгляд справи, роз`яснено положення ст. 63 Конституції України, ст. 268 КУпАП.
Письмових пояснень та будь-яких доказів, в порядку ст. 268 КУпАП, на підтвердження дотримання Правил дорожнього руху позивач на місці розгляду справи не надав, клопотань не заявляв.
Таким чином, поліцейським було прийнято до уваги порушення водієм ПДР України, враховано пояснення водія, покази технічного засобу, які відповідно до ст. 251 КУпАП є належними та допустимими доказами у справі про адміністративне правопорушення, з`ясовано всі фактичні обставини справи та прийнято правомірне рішення про накладення на позивача адміністративного стягнення за ч. 3 ст. 121 КУпАП. Копію оскаржуваної постанови було надано позивачу на місці розгляду справи про адміністративне правопорушення.
Постанова про накладення адміністративного стягнення містить відомості, встановлені ч. 3 ст. 283 КУпАП, а саме: відомості про дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснювалась фото-відео фіксація; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження, відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу, права особи яка притягується до адміністративної відповідальності.
Відповідно до статті 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Оцінка доказів здійснюється за внутрішнім переконанням посадової особи. Це означає, що під час повного, всебічного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи у посадової особи формується своя певна думка щодо конкретної справи. Ця думка ґрунтується на некритичному ставленні до окремих доказів, відсутності будь- яких переваг одних доказів перед іншими, додержанні законності. До того ж посадова особа керується своєю правосвідомістю. Це є дуже важливим чинником у вирішенні питання про оцінку доказів, адже правосвідомість - це ставлення особи до права, його ролі у суспільстві.
Відтак, ухвалюючи постанову, поліцейський законно оцінив наявні докази за своїм внутрішнім переконанням та дотримався всіх передбачених чинним законодавством процедур розгляду справи про адміністративне правопорушення, не порушив жодних прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та своїми діями під час розгляду справи сприяв реалізації прав особи, що притягається до адміністративної відповідальності в повній мірі.
Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.
Згідно зі ст. 222 КУпАП, органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення про порушення правил дорожнього руху (зокрема, передбачені ст. 121 КУпАП).
Відповідно до висновків Верховного суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, викладених у постанові від 14.02.2018 року по справі 536/583/17, у визначених законодавством випадках допускається скорочене провадження у справах про адміністративні правопорушення, яке передбачає, зокрема, фіксацію адміністративного правопорушення і накладення адміністративного стягнення на правопорушника безпосередньо місці його вчинення. Застосування процедури скороченого провадження у випадках, визначених законом, не призводить до порушення процесуальних прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, закріплених в Кодексі України про адміністративні правопорушення.
Права, якими наділений позивач відповідно до ст. 268 КУпАП, в тому числі, право подавати докази, заявляти клопотання, користуватися юридичною допомогою мають бути реалізовані особою одразу на місці вчинення правопорушення без намагання затягнути процес розгляду справи шляхом відтермінування або перенесення на інший день та без впливу на можливість працівником поліції прийняти постанову на місці вчинення правопорушення. 
Згідно з ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Таким чином, постанова ухвалена уповноваженою особою, яка мала право розглядати справу про адміністративне правопорушення та застосувати адміністративне стягнення за вищевказане правопорушення, доказів, які мали спростувати факт наявності адміністративного правопорушення та обставин, що виключають адміністративну відповідальність позивачем не надано.
Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Частиною 1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.
Частиною 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача. 
Разом з тим, вказане не можна розуміти таким чином, що позивач взагалі звільнений від обов`язку доказування своїх вимог, тому обов`язок доказування розподіляється таким чином, що позивач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує позовні вимоги, тобто підставу позову, а відповідач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує заперечення проти позову.
Вищевикладене узгоджується з висновками, викладеними у постановах Верховного суду від 14.02.2018 року по справі №536/583/17 та від 14.03.2018 року по справі №760/2846/17.
Відповідно до висновків Верховного суду, викладених в постанові від 25.06.2020 року по справі 520/2261/19: «Доводи скаржниці про те, що суд першої інстанції всупереч вимогам частини другої статті 77 КАС поклав обов`язок доказування на позивачку, не заслуговують на увагу, оскільки визначений цією правовою нормою обов`язок відповідача - суб`єкта владних повноважень довести правомірність рішення, дії чи бездіяльності не виключає визначеного частиною першою цієї ж статті обов`язку позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги».
На підставі встановленого та наведеного суд вважає, що позивачем у справі до адміністративного позову не надано жодних належних та допустимих доказів, які б свідчили про обґрунтованість заявлених позовних вимог. Між іншим, сама незгода позивача щодо його притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 121 КУпАП не є підставою для скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення та звільнення правопорушника від адміністративної відповідальності.
Отже, відповідачем доведено правомірність дій поліцейського щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності. 
Згідно ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:
1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;
2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);
3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;
4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.
Суд також констатує, що поліцейський Гаращенко А.Р., а також інші службові особи відповідача – ДПП НП не вчиняли будь-які неправомірні дії стосовно позивача при здійсненні зупинки автомобіля під керуванням позивача, при розгляді справи про адміністративне правопорушення.
За таких обставин, суд вважає, що позов є необґрунтованим, безпідставним та таким, що не підлягає задоволенню, а постанову відповідача необхідно залишити без змін.
Оскільки позов не підлягає задоволенню, то відповідно ст. 132, 134, 139 КАС України сплачений позивачем судовий збір та понесені ним витрати на правничу допомогу не підлягають стягненню із відповідача.
Строк оскарження постанови, який встановлено у ст. 289 КУпАП, позивачем не було пропущено внаслідок оскільки позовна заява була сформована в системі «Електронний суд» в межах 10-тиденного строку.
Справа розглянута в межах заявлених позовних вимог та наданих суду сторонами у справі доказів.
Керуючись ст. 287 - 289 КУпАП, ст. 2, 5, 6, 9, 14, 72-78, 132, 134, 139, 241-246, 250, 255, 286, 293-295 КАС України, -

У Х В А Л И В:

Залишити без задоволення позов ОСОБА_1 до ДПП НП про визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення.
Залишити без змін постанову поліцейського роти № 2 батальйону патрульної поліції УПП в Полтавській області ДПП Гаращенка А. Р. від 10 березня 2026 року, серії ЕНА, № 6802302, у справі про адміністративне правопорушення, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 121 КУпАП та застосування стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн. 
Повний текст рішення виготовлено та підписано 15 травня 2026 року.
Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня проголошення. Рішення набирає законної сили після закінчення строків подання апеляційної скарги або розгляду справи апеляційним судом, якщо рішення не скасовано.

Суддя: