З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
272/1438/25
23.06.2026 року м. Тальне 
Тальнівський районний суд Черкаської області в складі:
головуюча - суддя: Воронкова І.Г.
секретар судового засідання: Джуська Л.О.
розглянувши у судовому засіданні позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу,

встановив:
Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення коштів за борговими розписками. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 30.07.2023 року та 21.08.2023 року позивачем було передано в борг відповідачеві грошові кошти в сумі 40000 грн. На підтвердження отриманих коштів відповідачем власноруч була написана та підписана розписка про отримання коштів від 21.08.2023 року в сумі 30000 грн. та 30.07.2023 року в сумі 10000 грн., року із зазначенням умов їх повернення. У вказаний строк відповідач борг не повернув, в зв`язку з чим позивач був змушений звернутися з даною позовною заявою до суду.
Ухвалою від 18.03.2026 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. 
Позивач в судове засідання не з`явився, в прохальній частині позовної заяви просив справу розглядати за його відсутності, позовні вимоги підтримує повністю, не заперечує проти винесення заочного рішення.
Відповідач у судове засідання не з`явився, у відповідності до ст. 128 ЦПК України відповідач являється таким, що належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, оскільки поштова кореспонденція направлялася відповідачу за місцем його реєстрації. Заяв та клопотань не надав, відзиву не надіслав, про причини неявки не повідомив, тому суд вважає за можливе розглянути справу у його відсутність.
Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Згідно ч. 4 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК України вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
В судове засідання всі особи, які беруть участь у справі, не з`явилися, у зв`язку з чим на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи в межах наданих суду доказів, суд приходить до наступного висновку.
Судом встановлено, що 30.07.2023 року та 21.08.2023 року громадянин ОСОБА_2 , позичив у ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 40000 грн.
Факт укладення між сторонами договору позики підтверджується борговими розписками від 30.07.2023 року та 21.08.2023 року (а.с. 4-5).
Відповідно до боргової розписки від 30.07.2023 відповідач зобов`язався повернути грошові кошти в повному обсязі, а саме 10000 грн. до 30.08.2023 року. 
Відповідно до боргової розписки від 21.08.2023 року відповідач зобов`язався повернути грошові кошти у повному обсязі, а саме 30000 грн. до 21.09.2023 року.
Відповідач у добровільному порядку суму боргу не повернув.
Статтею 545 ЦК України визначено, що, прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора.
Отже наявність оригіналу боргової розписки у позивача, як кредитора, свідчить про те, що боргове зобов`язання не виконане.
Зазначений висновок узгоджується із висновками, викладеними Верховним Судом у постанові від 31 жовтня 2018 року №707/2606/16-ц.
За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками ст. 1046 ЦК України.
Частина 2 ст. 1047 ЦК України передбачає, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.
За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.
Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених обставин робити відповідні правові висновки.
Крім того, за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором (ч.1 ст.1049 ЦК України).
Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів.
Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України у постанові від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15, розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.
Аналогічна позиція неодноразово висловлювалася і Верховним Судом у постановах від 10 грудня 2018 року у справі №319/1669/16, від 08 липня 2019 року у справі №524/4946/16, від 12 вересня 2019 року у справі №604/1038/16.
Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідчем ОСОБА_2 жодних доказів на спростування доводів позивача зазначених ним у позові або ж сплати останньому боргу за борговою розпискою, до суду не подано.
Отже, враховуючи вищевикладене, а також те, що боргові розписки від 30.07.2023 року та 21.08.2023 року підтверджуть факт укладення договорів позики, а відтак і отримання коштів відповідачем та виникнення у нього обов`язку в їх поверненні, який відповідачем в свою чергу не виконано, оскільки оригінали боргових розписок знаходилися у позивача по справі, тому з сукупності вказаних підстав, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за борговими розписками в загальній сумі 40000 грн.
Таким чином позовні вимоги про стягнення боргу підлягають задоволенню.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки позовні вимоги задовольняються повністю, тому сплачений позивачем судовий збір в сумі 1211,20 грн. підлягає стягненню з відповідача повністю.
Керуючись ст. 141, 263-265, 279, 280 ЦПК України, суд

ухвалив:
Позов задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ) заборгованість за борговими розписками в сумі 40000 (сорок тисяч) грн.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 1211 грн 20 коп.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Черкаського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя І.Г. Воронкова