Справа № 192/2939/16-к
Провадження № 1-кп/201/318/2025

ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2026 року         м. Дніпро 

Соборний районний суд м. Дніпра у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , з секретарем судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12016040570000510 від 10.07.2016 року, по обвинуваченню:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Новомосковська Дніпропетровської області, громадянина України, який зареєстрований і мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , з вищою освітою, одруженого, на утриманні перебувають діти (2013 і 2018 р.н.), працюючого на посаді заступника начальника відділу охорони ДУ «Солонянська виправна колонія № 21», раніше не судимого, 

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, -

В судовому засіданні приймали участь:

прокурори   ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 
обвинувачений  ОСОБА_3 
захисник   ОСОБА_7 
потерпілий   ОСОБА_8 

ВСТАНОВИВ:

1.Обставини, які встановлені судом

1.110 липня 2016 року приблизно о 00:00 годині обвинувачений ОСОБА_3 разом із своєю дружиною ОСОБА_9 та знайомими - ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 - перебував у приміщенні кафе «Ковчег», розташованого за адресою: вул. Шевченка, 6 у смт Солоне Солонянського району Дніпропетровської області. 
1.2В цей же час у залі вказаного закладу перебував потерпілий ОСОБА_8 , який знаходився у стані алкогольного сп`яніння. Далі під час перебування на танцювальному майданчику кафе на ґрунті раптово виниклих неприязних стосунків, викликаних суб`єктивним невдоволенням ОСОБА_8 манерою танцю ОСОБА_3 , потерпілий підійшов до останнього, почав виражатися на його адресу нецензурною лайкою та штовхати руками в груди. Реагуючи на порушення громадського порядку та загрозу переростання суперечки в бійку всередині закладу, до учасників конфлікту підійшов охоронець кафе ОСОБА_14 , який припинив протиправні дії ОСОБА_8 та примусово вивів його на вулицю, тоді як ОСОБА_3 разом із компанією залишився в залі закладу. 
1.3Далі перебуваючи на вулиці, потерпілий ОСОБА_8 продовжував поводитися агресивно та збуджено, відмовлявся заспокоїтися на вимогу охоронця, висловлював погрози повернутися до залу та в категоричній формі вимагав від ОСОБА_14 покликати ОСОБА_3 для з`ясування стосунків на вулиці. З метою недопущення бійки в приміщенні кафе, охоронець ОСОБА_14 зайшов до залу та попросив ОСОБА_3 вийти.
1.4Приблизно о 00:20 годині конфлікт продовжився на відкритій місцевості — на паркувальному майданчику поблизу території кафе «Ковчег». Одразу після виходу ОСОБА_3 на вулицю, потерпілий ОСОБА_8 , ігноруючи заклики до порядку, грубо лаючись, раптово накинувся на ОСОБА_3 та намагаючись нанести йому тілесні ушкодження. Далі між ОСОБА_8 і ОСОБА_3 зав`язалася взаємна динамічна штовханина. При цьому з метою блокування подальших агресивних дій та ударів з боку нападника, ОСОБА_3 , перебуваючи безпосередньо перед ОСОБА_8 , міцно обхопив ОСОБА_8 двома руками за тулуб, обмеживши рухливість його верхніх кінцівок. Внаслідок вказаних захисних обіймів (захвату), втрати стійкості обома учасниками та перебування ОСОБА_8 у стані алкогольного сп`яніння, чоловіки втратили рівновагу та разом впали з висоти власного зросту на землю (ґрунтово-асфальтове покриття).
1.5Під час падіння та перебування на землі ОСОБА_3 опинився зверху на потерпілому, зафіксувавши його своїм тілом. Знаходячись у такому положенні та маючи об`єктивну фізичну можливість нанесення ударів лежачому потерпілому, ОСОБА_3 утримався від застосування насильства, жодного удару ОСОБА_8 не наніс, а лише утримував його та словесно вимагав припинити протиправну поведінку і заспокоїтися. У цей момент до них підбігли ОСОБА_15 (який разом із своїми друзями ОСОБА_16 та ОСОБА_17 стояв біля входу) та ОСОБА_10 . ОСОБА_10 фізично втрутився в інцидент, розняв чоловіків та підняв ОСОБА_3 із землі, а ОСОБА_15 допоміг піднятися ОСОБА_8 . На момент підняття чоловіків із землі жодних видимих тілесних ушкоджень, слідів крові чи скарг на біль у жодної зі сторін зафіксовано не було. Під час вказаного першого падіння ОСОБА_8 головою об ґрунтово-асфальтове покриття не бився.
1.6Після того, як учасників розвели, ОСОБА_3 відійшов убік до своєї компанії, а ОСОБА_8 відійшов у протилежний бік до своєї дружини ОСОБА_18 . Через невеликий проміжок часу (близько 10-15 хвилин) ОСОБА_8 , зовні заспокоївшись, знову підійшов до компанії обвинуваченого та попросив ОСОБА_3 відійти з ним на декілька метрів у бік автостанції для остаточного мирного врегулювання ситуації.
1.7Далі ОСОБА_8 і ОСОБА_3 відійшли на відстань близько 10-15 метрів у зону якісного вуличного освітлення, де спокійно спілкувалися протягом кількох хвилин. Сприймаючи розмову як конструктивну та вважаючи конфлікт повністю вичерпаним, ОСОБА_3 першим продемонстрував миролюбні наміри та протягнув потерпілому ОСОБА_8 праву руку, після чого чоловіки виконали обопільне добровільне рукостискання на знак примирення, що спостерігали ОСОБА_16 , ОСОБА_15 , ОСОБА_19 та ОСОБА_11 .
1.8Одразу після рукостискання ОСОБА_3 розвернувся спиною до потерпілого ОСОБА_8 і зробив два-три кроки у напрямку своїх знайомих, маючи намір повернутися до кафе. У цей момент ОСОБА_8 підійшов ззаду до ОСОБА_3 і наніс йому не менше трьох раптових ударів кулаками в область потилиці та спини ОСОБА_3 , спричинивши останньому легкі тілесні ушкодження, що встановлено ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 13.03.2020 року, яка набрала законної сили.
1.9Далі ОСОБА_3 , перебуваючи в стані раптового захисту від триваючого протиправного посягання з боку потерпілого ОСОБА_8 , миттєво розвернувся обличчям до нього та, не маючи умислу на заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, з метою припинення нападу ОСОБА_8 , наніс йому лівою рукою один удар в область голови праворуч, одночасно відштовхнувши своїми руками його від себе в груди, внаслідок чого, під впливом наданого тілу імпульсу прискорення, а також через перебування у стані алкогольного сп`яніння, ОСОБА_8 не втримав рівновагу, зробив кілька довільних кроків назад і в бік, спотикнувся та впав навзнак з висоти власного зросту, вдарившись лівою тім`яно-скроневою областю голови об тверде, деформоване асфальтоване покриття майданчика, внаслідок чого миттєво втратив свідомість.
1.10При цьому ОСОБА_3 не передбачав можливості настання тяжких наслідків у вигляді тяжких тілесних ушкоджень від своїх дій, хоча як притомна особа в даній конкретній обстановці (відбиття нападу на твердому асфальтованому покритті від особи, яка перебуває в очевидному стані сп`яніння) міг і повинен був передбачити, що від його дій потерпілий впаде і отримає травму голови, тобто діяв з необережності у формі злочинної недбалості.
1.11Відповідно до висновків комісійної судово-медичної експертизи № 126 (та первинної № 3665е), внаслідок вказаного послідовного механізму подій (безпосереднього захисного удару ОСОБА_3 у праву частину голови та наступного падіння і удару лівою частиною голови об асфальт) ОСОБА_8 отримав комплекс ушкоджень у вигляді: тяжкої закритої черепно-мозкової травми (що супроводжувалася комою 1-го ступеня та порушенням зовнішнього дихання із накладенням трахеостоми); забою головного мозку 3-го ступеня; епідуральної гематоми у правій скроневій долі; геморагічного вогнища забиття речовини головного мозку у правій скроневій частці; гострої епідуральної гематоми у лівій лобно-скронево-тім`яній області із зміщенням речовини головного мозку праворуч; втиснутого перелому лівої скроневої кістки з розповсюдженням на тім`яну кістку та основу черепа; масивного забою м`яких тканин в тім`яній області ліворуч. Зазначені ушкодження за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння відносяться до тяжких тілесних ушкоджень і перебувають у прямому причинно-наслідковому зв`язку з необережними діями ОСОБА_3 , які призвели до падіння потерпілого ОСОБА_8 на асфальт.
1.12Таким чином, ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ст. 128 КК України, а саме необережне тяжке тілесне ушкодження.

2. Позиція обвинуваченого

2.1ОСОБА_3 вину в інкримінованому йому злочині не визнав, дав такі покази. 09.07.2016 року я разом із своєю дружиною ОСОБА_9 , а також із знайомими ОСОБА_13 , ОСОБА_12 , ОСОБА_10 і ОСОБА_11 поїхали до кафе «Ковчег» в с. Солоному. По прибуттю до кафе близько 23-00 год. зайшли в приміщення, хотіли знайти вільні місця, а їх не було, ми вийшли на територію кафе на вулицю і знайшли вільний столик. Побули там хвилин 10-15. Далі я, моя дружина, ОСОБА_11 і ОСОБА_13 пішли у приміщення кафе танцювати, а хлопці залишилися на вулиці. Ми там танцювали десь 30-40 хвилин, все було добре, поки не підійшов до нас ОСОБА_20 , він посунув мою дружину, підійшов до мене і почав виражатися нецензурною лайкою в мій бік, що нібито я неправильно танцюю. Я перебував від нього відстані, щоб він не наближався до мене. Я його не бив. До нас підійшов охоронець, спитав що трапилося. ОСОБА_20 продовжував себе вести неадекватно і агресивно і охоронець запропонував ОСОБА_20 вийти на вулицю. Вони вийшли, а я з дівчатами залишилися в приміщенні. Через хвилин 10-15 зайшов охоронець і сказав, що ОСОБА_20 не може заспокоїтись і хоче зі мною поспілкуватися і попросив мене, щоб я вийшов на вулицю. Я вийшов разом з дружиною. ОСОБА_20 побачив мене, щось проти мене став кричати і розмахувати руками, намагаючись його вдарити. Я, ухиляючись, обхопив його руками за тіло і повалив на спину, почав його заспокоювати, питати, нащо він це робить. Я його не бив, але ОСОБА_20 намагався мені нанести удари, від яких я ухилявся. Далі секунд через 20-30 підійшов ОСОБА_21 і допоміг мені встати, в той момент мої руки були за спиною ОСОБА_20 , який був під мною на землі. Я піднявся, ОСОБА_20 також самостійно піднявся. У ОСОБА_20 ніяких пошкоджень не було. Підійшли наші дівчата, я відійшов до них на метрів 10 від ОСОБА_20 , вони питали що сталося, розмовляли між собою. ОСОБА_20 на відстані продовжував мене ображати. Він був в алкогольному сп`янінні. Я це чітко зрозумів, з огляду на мій значний досвід роботи з людьми. У нього був запах алкоголю з ротової порожнини. А я взагалі не пив. Там було нормальне освітлення. Ми постояли хвилин 5-10. Конфлікт між нами почав заспокоюватися. Далі ОСОБА_20 підійшов до мене і попросив відійти з ним. Ми відійшли у бік автостанції на метрів 30, стали на проїзджу частину і продовжили розмовляти. Там також було нормальне освітлення. Ми спокійно розмовляли, ОСОБА_20 сказав, що я якось непристойно танцював і це йому не сподобалось. Я протягнув йому свою праву руку, він її потиснув своєю правою рукою. Вважаючи, що конфлікт вичерпаний, я розвернувся і почав вже йти звідти декілька кроків у бік своїх знайомих спиною до ОСОБА_20 . В той момент я відчув удари в голову і спину позаду. Я швидко розвернувся, трохи присів і відштовхнув ОСОБА_20 обидвома руками долонями в область його грудей. ОСОБА_20 зробив два кроки назад і впав на спину, не втримав рівновагу, він одразу втратив свідомість. Він повністю своєю масою впав спиною об асфальт. Можливо він за щось перечепився, там був асфальт із ямами. Це було дуже швидко в часі. Я був в шоці, не міг зрозуміти як це трапилося. Туди підбігли інші. Я відійшов звідти, аби не провокувати конфлікт із дружиною ОСОБА_20 . Свою дружину я попросив викликати карету швидкої допомоги. ОСОБА_20 втратив свідомість. Його намагалися інші люди, які підбігли, привести до тями, піднімали його. Пару раз його підіймали до положення сидячи, але він не міг стояти і падав, при цьому декілька разів вдарявся головою. Далі його перенесли з проїжджої частини. Продовжували приводити у свідомість. Він то приходив в себе, то знов втрачав її. Приїхала карета швидкої, ОСОБА_20 поклали на ноші і повезли у Солонянську лікарню. Ми сіли в машину і поїхали за каретою. В лікарні лікарі порадили вести в Дніпро. Я запропонував дружині ОСОБА_20 допомогу, вона відмовилася. В лікарню приїхали поліцейські. Ми дали покази. В лікарню ОСОБА_22 я їздив майже кожен день, я пропонував допомогу дружині ОСОБА_20 і його батьку, але вони відмовилися від моєї допомоги. Протягом судового розгляду я також пропонував допомогу ОСОБА_20 , але він відмовлявся. З приводу нанесення мені ОСОБА_20 ударів було внесено відомості до ЄРДР, справа була передана до суду і закрита за спливом строків давності. В тій справі ОСОБА_20 був обвинуваченим. Я є правшою. 

3.Позиція потерпілого

3.1Потерпілий ОСОБА_8 просив призначити покарання за ч. 1 ст. 121 КК у виді 7 років позбавлення волі і задовольнити цивільний позов, надав наступні покази. В суботу 09.07.2016 року в м. Дніпрі моя сім`я – дружина і дитина близько обіду поїхали до їх батьків с Аполонівка. Я пішов на роботу. Мені тоді було 35 років, у мене була сім`я, машина, квартира, вища освіта, все життя я працював своєю головою, по спеціальності я бухгалтер-економіст по цінним паперам. У мене був свій бізнес. Я відпрацював до 17-00. Поїхав до дому. Там помився, далі сів в машину і поїхав до своєї родини в с. Аполонівку. Я туди приїхав десь о 20-00 годині, по путі заїхав в магазин. Я приїхав в село, у будинок батьків дружини (адресу не пам`ятаю), там було багато людей, було застілля, діти, всі спілкувалися. Мене накормили і я пішов жарити шашлик. Я пив пиво десь до 23-00 години. Далі моя дружина забажала піти на дискотеку в селі. Я пішов з нею і з нами була ОСОБА_23 (місцева мешканка). Вона сказала, що в смт Солоне є дискотека. Всі були напідпитку, вона зателефонувала знайомому, він приїхав на своєму авто, в нього всі сіли і ми поїхали на дискотеку в смт Солоне. Ми зайшли в заклад дискотеки. Було два приміщення: одне танцпол, інше – столики. Ми пішли в зал танцпола, але нам сказали, що там все зайнято, місць немає. Ми повернулися в інший зал, той що без танцполу, і сіли за столик. Таміла там зустріла подругу, вона підійшла до нас, ми чекали, коли звільниться місце – столик в залі з танцполом аби його зайняти. Жінки захотіли випити, я з ними підійшов до барної стійки і ми замовили якісь слабоалкогольні напої, які взяли з собою і повернулися за столик, чекали на звільнене місце на танцполі. Жінок я нікуди одних не відпускав. Вони пішли в туалет, а я з ними пішов, аби не було якихось неприємностей. В тому закладі я нічого не пив. Після того, як нам сказали, що звільнилося місце на танцполі, ми попрощалися з подругою ОСОБА_24 і пішли в той зал. Столик, який звільнився, був в дальньому правому кутку вглибині приміщення, поодаль від людей. Дружина пішла танцювати, а я залишився розмовляти з ОСОБА_24 . Періодично я дивився на дружину, аби до неї ніхто не чіплявся. В місці, де танцювала дружина, нікого не було. Позаду нас був столик і прохід. Далі я побачив, як ОСОБА_24 дивиться позаду мене. Я повернувся через ліве плече назад на 180 градусів. Я побачив як якісь чоловік імітував половий акт біля мого обличчя. Це був ОСОБА_25 . Я його не знав. В той час стояла на танцполі компанія 5-6 осіб, серед яких була висока дівчина, яка бачила, що відбувається зі мною і що робить той чоловік позаду мене. Вона усміхалася і тикала у мій бік пальцем. Я повернувся до ОСОБА_24 і запитав у неї «Хто це?». Вона відповіла, що особисто не знає його, але знає, що він з села Аполонівка. Я спитав «Хто та дівчина?», вона відповіла, що це його дружина. Далі я спитав у неї: «він ще продовжує це робити позаду мене?», вона відповіла, що так. Через проміжок часу десь хвилину я знов у неї спитав: «Він ще там?», вона відповіла, що ні. Далі я повернув голову в лівий бік і побачив, що той чоловік повернувся до своєї компанії. Я підійшов до нього і нахилився до його обличчя і спитав у нього: «що це було?». Він відповів нецензурною лайкою, хто я такий, що до нього підійшов, він з зони, нічого нам не світить, уходьте звідси. Далі він відштовхнув мене від себе, у відповідь я зробив таке саме. В цей момент намагалася втрутитися словесно його дружина і друзі. Дружина кричала, що він переплутав мене з кимось. В цей момент до нас підійшов чоловік, представився охоронцем і попросив вийти всіх. Я з дружиною і ОСОБА_24 вирішили піти звідти, ми вийшли на вулицю, охоронець вийшов за нами. Там автомобіля, на якому ми приїхали, не було, і ОСОБА_24 почала телефонувати знайомим, аби вирішити цю проблему. В цей час я стояв і спілкувався з охоронцем. На вулицю вийшли ще десь 10 осіб, які вигукували, що ми міські і приїхали до них в село. Таміла когось видзвонила, далі пішла в зал за моїми речами, щоб забрати, я із дружиною залишилися на вулиці. Охоронник в цей момент пішов від нас. З моменту як ми вийшли на вулицю і до моменту як пішов охоронець пройшло десь 10 хвилин. Далі десь через декілька хвилин з залу вийшов натовп людей осіб 6-7. Серед них був ОСОБА_25 . Він почав на мене наїжджати. Він штовхнув мене, я у відповідь також. Коли між нами була штовханина, ми схопили один одного, повалилися на коліна, після чого ОСОБА_25 навалився на мене, він був масою більшою за мене. Я намагався звільнитися від нього. Інші особи стояли поруч і кричали «бий його, він міський» і таке подібне. Далі один із осіб відтягнув ОСОБА_25 від мене. Далі до мене підійшла дружина і ОСОБА_24 і ми відійшли у сторону від натовпу. У мене була кров на колінах, так як я був в шортах, у мене залишився шрам. Мої жінки намагалися зупинити кров. Далі до нас підійшов ОСОБА_25 , а з ним його дружина і вся його компанія. ОСОБА_25 і його дружина просили мене відійти у сторону аби поговорити і вирішити все мирно. Моя дружина і ОСОБА_24 не відпускали мене йти з ними, просили не йти. Але я пішов з ОСОБА_25 метрів на 10 від всіх і стояли спілкувалися. Під час розмови я зрозумів, що з ним ні про що домовитися неможна, що треба закінчувати. Далі ОСОБА_25 протягнув мені руку для рукостискання, сказав, що все нормально. Я протягнув свою руку йому і ми пожали руки один одному. Під час рукостискання я став повертатися аби піти від нього. В цей момент я відчув поштовх і удар в голову. Я саме відчув, я не бачив, оскільки був майже розвернутий від ОСОБА_25 боком. Скільки ударів насправді було я не знаю. Чим він бив і як я не знаю. Після цього мої очі відкрилися через місяць. Мені повідомили, що я пережив дві операції по трепанації черепу і три клінічні смерті, я був в комі. Пива я випив до 2 літрів у батьків, а в Сольоному я не пив. Час коли я приїхав в кафе у ОСОБА_26 був десь 23-00 год. Його назва «Ковчег». Цей заклад я раніше не відвідував. Конфліктну ситуацію спровокував ОСОБА_25 . Коли мене він штовхав в груди, я також його штовхав в груди. Коли ОСОБА_25 був зверху, а я на землі, він мені ударів не наносив, він мене тільки тримав. До того, як ми стали з ОСОБА_25 на коліна, були один-два поштовхи в груди. В обличчя ніхто нікого не бив, поштовхів у обличчя також не було. Філіпов після цих подій допомогу ні мені, ні моїм родичам не надав. Я був власником магазину іграшок. Там я працював офіційно менеджером. В лікарні у мене встановлено 1,202 проміле. Я почав повертатися, тримаючи руку ОСОБА_25 за руку. Він тримав мою руку своєю рукою у рукостисканні. Якою рукою ОСОБА_25 наніс в цей момент мені удар, я не бачив.

4.Позиція захисника 

4.1Захисник просив виправдати свого підзахисного, вважаючи, що він знаходився в стані необхідної оборони, а також захисник просив визнати недопустимими доказами ряд процесуальних документів. 

5.Докази, які досліджені судом

5.1Протокол прийняття заяви про кримінальне правопорушення або таке, що готується від 10 липня 2016 року, відповідно до якого, від ОСОБА_27 надійшло повідомлення, що 10 липня 2016 громадянин ОСОБА_3 спричинив її чоловіку ОСОБА_8 тілесні ушкодження (т. 2 а.с. 100);

5.2Протокол огляду предмета від 10 липня 2016 року, згідно з яким, слідчим в присутності понятих, в приміщенні Солонянського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області за адесрою: Дніпропетровська область, смт. Солоне вул. Строменко, 1, було оглянуто чоловічу футболку темно-синього кольору та чоловічі шорти темно-синього кольору, що належать її чоловіку ОСОБА_8 , які були надані ОСОБА_27 (т. 1 а.с. 102-103); 

5.3Протокол тимчасового доступу до речей і документів від 02 вересня 2016 року, відповідно до якого, слідчому в приміщенні КЗ «ДОКЛ ім. І.І. Мечникова», було надано доступ до медичної картки № 4806 стаціонарного хворого ОСОБА_8 на 83 арк., яка була оглянута та вилучена (т. 2 а.с. 126-129); 

5.4Висновок експерта № 3665е від 26 вересня 2016 року, складений за результатами проведення судово-медичної експертизи ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , згідно з яким, за даними медичної документації та при огляді у нього виявлені тілесні ушкодження у вигляді: тяжкої закритої черепно-мозкової травми (з порушенням свідомості - кома - 1, порушенням зовнішнього дихання - трахеостома), забію головного мозку 3-го ступеню, епідуральної гематоми у правій скроневій долі, геморагічного вогнища забиття речовини головного мозку у правій скроневій частці, гострої епідуральної гематоми у лівій лобно-скронево-тім`яній області, зміщення речовини головного мозку праворуч, перелому лівої скроневої кістки з переходом на піраміду та основу черепа, масивного забію м?яких тканин в тім`яний області ліворуч.
Виявлені у нього тілесні ушкодження спричинені від двох механічних дій, тобто: від механічної дії тупого твердого предмету в скроневу область голови праворуч, яким могла бути і рука або інші предмети з аналогічними властивостями та від механічної дії тупого твердого предмету з необмеженою контактуючою поверхнею в ліву тім`яно-скроневу область голови, при ударі об асфальтне покриття або інше покриття з аналогічними властивостями.
За своїм характером виявлені у нього тілесні ушкодження у вигляді: тяжкої закритої черепно-мозкової травми – відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент заподіяння, згідно п. 2.1.3 «б,в,о» «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених МОЗ України від 17.01.1995 року № 6.
Враховуючи характер та локалізацію виявлених у нього тілесних ушкоджень, дані медичної документації та стан на момент госпіталізації, можливо вказати, що вони отримані незадовго до первинного надання медичної допомоги в Солонянській ЦРЛ, тобто і в термін на який вказує обстежений та слідчий у постанові (т. 2 а.с.134-138); 

5.5Також у судовому засіданні було допитано судово-медичного експерта ОСОБА_28 , яка пояснила, що вона дійсно проводила експертизи № 3665е від 26.09.2016 і № 3666е від 26.09.2016 року. Висновки, які викладені в них вона повністю підтверджує. Тілесні ушкодження, які утворилися у ОСОБА_20 на голові, отримані незадовго до первинного надання медичної допомоги у Солонінській ЦРБ і розмежувати за часом їх не є можливим, оскільки вони отримані за короткий проміжок часу, тобто не більше однієї години. Удар в скроневу область голови праворуч був отриманий ОСОБА_20 не від підлоги, оскільки підлога володіє характеристиками твердого предмету з необмеженою контактуючою поверхнею. 

5.6Протокол проведення слідчого експерименту від 20 вересня 2016 року з DVD-R диском до нього, згідно з яким, потерпілий ОСОБА_8 у присутності захисника, а також за участі спеціаліста та статиста, добровільно і впевнено повідомив про конкретні обставини нанесення йому ОСОБА_3 тілесного ушкодження, вказавши та відтворивши на статисті його локалізацію і механізм утворення (т. 2 а.с. 138-142);

5.7Протокол проведення слідчого експерименту від 20 вересня 2016 року, відповідно до якого, свідок ОСОБА_27 у присутності захисника, а також за участі спеціаліста та статиста, добровільно і впевнено відтворила обставини і обстановку, за яких були спричинені тілесні ушкодження її чоловіку ОСОБА_8 обвинуваченим ОСОБА_3 , вказавши механізм дій обвинуваченого (т. 2 а.с. 143-147);

5.8Протокол проведення слідчого експерименту від 20 вересня 2016 року з DVD-R диском до нього, відповідно до якого, свідок ОСОБА_29 у присутності захисника, а також за участі спеціаліста та статиста, добровільно і впевнено відтворила обставини і обстановку, за яких були спричинені тілесні ушкодження ОСОБА_8 обвинуваченим ОСОБА_3 , вказавши механізм дій обвинуваченого (т. 2 а.с. 150-154).
При цьому не зважаючи на те, що вказаний свідок хоча й не була безпосередньо допитана у судовому засіданні, суд бере до уваги правову позицію наведену у постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 14.09.2020 року (справа №740/3597/17, провадження № 51-6070кмо19), згідно якої приписи ч. 4 ст. 95 КПК України про те, що суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або які отримано в порядку, передбаченому ст. 225 КПК України, мають застосовуватися лише до відомостей, що відповідають ознакам показань як самостійного процесуального джерела доказів згідно зі ст. 95 КПК України. Показання необхідно розмежовувати з іншими самостійними процесуальними джерелами доказів — протоколом слідчого експерименту.
Отже, суд вважає за можливе прийняти до уваги слідчий експеримент за участі свідка ОСОБА_29 , як доказ винуватості ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення;

5.9Висновок експерта № 3666е від 26 вересня 2016 року, складений за результатами проведення судово-медичної експертизи ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , згідно з яким, за даними медичної документації та при огляді у нього виявлені тілесні ушкодження у вигляді: тяжкої закритої черепно-мозкової травми (з порушенням свідомості - кома - 1, порушенням зовнішнього дихання - трахеостома), забію головного мозку 3-го ступеню, епідуральної гематоми у правій скроневій долі, геморагічного вогнища забиття речовини головного мозку у правій скроневій частці, гострої епідуральної гематоми у лівій лобно-скронево-тім`яній області, зміщення речовини головного мозку праворуч, перелому лівої скроневої кістки з переходом на піраміду та основу черепа, масивного забію м`яких тканин в тім`яний області ліворуч.
Локалізація та характер виявлених у ОСОБА_8 тілесних ушкоджень частково не суперечить механізму їх спричинення на який вказує ОСОБА_8 в ході проведення слідчого експерименту, тобто при ударі рукою в область голови праворуч, щодо тілесних ушкоджень виявлених у нього на голові ліворуч, ОСОБА_8 механізм спричинення їх в ході проведення слідчого експерименту не вказує. 
Локалізація та характер виявлених у ОСОБА_8 тілесних ушкоджень не суперечать механізму їх спричинення на які вказують свідок ОСОБА_27 та ОСОБА_30 , тобто при ударі рукою в область голови праворуч, падіння та удар лівою частиною голови об асфальтне покриття (т. 2 а.с. 160-161);

5.10Висновок № 126 від 30 липня 2018 року, складений за результатами проведення комісійної судово-медичної експертизи ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідно до якого, згідно даних медичної, а також первинної судово-медично документації, у потерпілого ОСОБА_8 мала місце закрита черепно-мозкова травми: забій м?яких тканин голови, параоротальні гематоми праворуч та ліворуч, втиснутий перелом луски скроневої кістки ліворуч з розповсюдженням на тім?яну кістку та основу черепу, епудуральна гематома (скупчення крові над твердою мозковою оболонкою) в лівій лобно-скронево-тім?яній областях та на базальній поверхні правої скроневої та лобної часток головного мозку, забій речовини головного мозку третього ступеню в області полюсів право скроневої та лобної часток. Будь-яких інших тілесних ушкоджень не визначено. 
Характер тілесних ушкоджень свідчить про те, що вони виникли від дії тупого твердого предмету (предметів), діючих в область голови потерпілого, якими могла бути рука, а також інший тупий твердий предмет, який мав аналогічні властивості. Форма та розміри контактуючої поверхні травмуючого предмету встановлюється по формі, розмірам ран, саден, синців, втиснутих та дірчастих переломів кісток черепу, тощо. 
Будь яких об`єктивних судово-медичних даних, які б дозволили судово-медичній експертній комісії визначити конкретні характерологічні ознаки контактуючої поверхні травмуючого предмету не встановлено, так як, вона (травмуючи поверхня) не відобразилась на шкіряних покровах голови потерпілого в ділянках контакту предмету. 
Враховуючи характер тілесних ушкоджень, данні медичної документації та матеріали кримінального провадження вважаємо, що вони отримані в термін, незадовго до надання первинно медичної допомоги в Солонянській центральній районній лікарні, відповідають терміну вказаному в ухвалі суду, матеріалах кримінального провадження та самим потерплим.
Згідно п. 2.1.3. «б», «в», «о» Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених Наказом МОЗ України від 17 січня 1995 року № 6 та узгоджених з Верховним Судом України, Генеральною прокуратурою України, виявлені у потерпілого пошкодження у вигляді черепно-мозкової травми з забоєм м`яких тканин голови, переломами кісток склепіння та основи черепу, крововиливами та твердою мозковою оболонкою, забоєм речовини головного мозку, відносяться до тяжкого ступеню за ознаками небезпеки для життя в момент заподіяння. 
Черепно-мозкова травма представляє собою єдине ушкодження, яке включає пошкодження головного мозку, переломи черепу та ушкодження м`яких тканин. 
При виникненні черепно-мозкової травми після декількох ударів по голові доцільно говорити про вплив на формування кінцевого об`єму ушкодження сукупності ударів. Кожний послідуючий удар сприяє продовженню, посиленню, відновленню внутрішньо-черепної кровотечі, тощо. 
Оцінці ступню тяжкості в подібних ситуаціях, що мало місце у даному випадку, підлягає черепно-мозкова травма в цілому, враховуючи внутрішньо-черепні ушкодження, переломи черепу та всі зовнішні ушкодження. Тому розмежуванню по ступеню тяжкості тілесних ушкоджень, виявлених в області голови потерпілого не підлягають, а оцінюються в сукупності. 
Згідно протоколу проведення слідчого експерименту від 15 вересня 2016 року з потерплим ОСОБА_8 , нападаючий спричинив тілесне ушкодження при ударі рукою в область голови тільки праворуч, механізм же спричинення тілесних ушкоджень, виявлених в області голови ліворуч в ході проведення слідчого експерименту він не вказує.
На підставі вище викладеного, враховуючи локалізацію та характер тілесних ушкоджень виявлених в області голови праворуч, не суперечить механізму спричинення даних тілесних ушкоджень, визначеному судово-медичною експертною комісією, тобто при ударі рукою в вищезазначену поверхню голови. 
Враховуючи данні проведення слідчих експериментів зі свідками ОСОБА_27 та ОСОБА_29 від 20 вересня 2016 року, механізм спричинення тілесних ушкоджень, вказаний вищезазначеними свідками, а саме - удар рукою в область голови праворуч з подальшим падінням та ударом лівою частиною голови об асфальтне покриття, не суперечить механізму, розкритому судово-медичною експертною комісією.
Локалізація та характер тілесних ушкоджень, виявлених у потерпілого, дозволяє судово-медичній експертній комісії визначити наступний послідовний механізм спричинення тілесних ушкоджень: удар тупим твердим предметом, яким могла бути рука, в праву половину голови потерпілого, в результаті чого виникли ушкодження у вигляди забою м`яких тканин в тім`яній області, епідуральної гематоми в ділянці скроневої частки головного мозку; в подальшому, в результаті приданого тілу прискорення (удар в праву половину голови), мало місце падіння потерплого з подальшим ударом лівою половиною голови о тупий твердий предмет, яким могло бути тверде покриття ґрунту, в результаті чого виникли ушкодження у вигляді забою м`яких тканин, переломів кісток склепіння та основи черепу, епідуральної гематоми в області лобно-скронево-тім`яній часток головного мозку, забою речовини головного мозку в ділянках проти ударів на полюсах правої скроневої та лобної часток головного мозку (т. 6 а.с. 25-45);

5.11Висновок спеціаліста № 95 від 11 липня 2016 року, складеним за результатами проведення судово-медичного дослідження (обстеження), ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до якого, у останнього виявлені тілесні ушкодження у вигляді синців та садин на тулубі, а також набряків волосистої частини голови, які виникли від дії тупих твердих предметів, або при ударі об такі можливо в термін та при обставинах на які вказує ОСОБА_3 , тобто 10.07.2016 року. ???Виявлені ушкодження за своїм характером відносяться до легкого ступеню тілесних ушкоджень, як такі, що при звичайному своєму перебігу мають незначні скороминущі наслідки, на підставі: п. 2.3.5. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом МО3 України від 17.01.1995 р., № 6 (т. 10 а.с. 126-127);

5.12Копія висновку спеціаліста СМЕ № 95 від 11.07.2016, відповідно до якого у ОСОБА_3 виявлені тілесні ушкодження у вигляді синців та садин на тулубі, а також набряків волосистої частини голови, які виникли від дії тупих твердих предметів, або при ударі об такі, можливо в термін та при обставинах, на які вказує ОСОБА_3 , тобто 10.07.2016. Виявлені ушкодження за своїм характером відностяться до легкого ступеню тілесних ушкоджень, які такі, що при звичайному своєму перебігу мають незначні скороминущі наслідки (т. 5 а.с. 228-229); 

5.13Копія висновку експерта № 3805е від 06.10.2016, відповідно до якого у ОСОБА_3 при огляді 11.07.2016 року виявлені тілесні ушкодження у вигляді: садна в проекції лівої лопатки, яке розташоване на тлі синця, синця та садна на рівні 12-го ребра по лопатковій лінії праворуч. Виявлені у нього тілесні ушкодження у вигляді: синців та саден не відображають на собі характерологічні особливості та розміри травмуючого предмету, яким були нанесені, можливо лише вказати, що вони спричинені від механічної дії тупого твердого предмету (предметів) або при ударі об такий (такі), що діяв (діяли) в область задньої поверхні грудної клітини (спини). Враховуючи характер та локалізацію виявлених у нього тілесних ушкоджень, ступень ознак їх загоєння (садна вкриті буро-коричневою кіркою вище рівня оточуючої шкіри, синці темно-синього кольору з чіткими межами), можливо вказати, що термін їх спричинення становить біля 1,5-2 діб до моменту огляду судово-медичним експертом ОСОБА_31 . За своїм характером виявлені у нього тілесні ушкодження відносяться до легких тілесних ушкоджень, що мають незначні скороминущі наслідки. На підставі пункту 2.3.5. „Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень”, затверджених наказом МОЗ України від 17.01.1995 року №6. 11.07.2016 року при огляді: на волосистій частині голови в правій потиличній частині було описано два набряки м`яких тканин, однак будь-яких тілесних ушкоджень (синців, саден, крововиливів в даних областях не зазначено), тому підтвердити травматичний характер вищевказаних змін не представляється можливим, у зв`язку з відсутністю судово-медичних експертних даних. Враховуючи характер та локалізацію виявлених у нього тілесних ушкоджень (по одній анатомічній поверхні), можливо вказати, що вони могли бути спричинені при падінні з висоти власного зросту та ударом об тупу тверду поверхню, як з наданим тілу прискоренням так і без нього (т. 5 а.с. 230-231);

5.14Виписний епікриз ОСОБА_8 від 01.08.2016, відповідно до якого в лікарні ім. Мечникова у нього виявлено алкоголь в крові 1,202 промілле (т. 3 а.с. 65зв.);

5.15Ухвала Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 13.03.2020, якою клопотання обвинуваченого ОСОБА_8 задоволено та його звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК на підставі п. 1 ч. 1 ст. 49 КК у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, а кримінальне провадження щодо нього закрито на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України. Відповідно до вказаної ухвали ОСОБА_8 10.07.2016 приблизно о 01-00 годині під час відпочинку в кафе «Ковчег» по вул. Шевченко в смт. Солоне Солонянського району Дніпропетровської області спровокував словесний конфлікт з раніше йому незнайомим ОСОБА_3 , який в подальшому цього ж дня, тобто 10.07.2016, приблизно о 01-20 годині продовжився на відкритій місцевості поблизу території кафе «Ковчег». В ході даного конфлікту ОСОБА_8 на ґрунті раптово виниклих неприязних стосунків із раніше йому не знайомим ОСОБА_3 , діючи умисно, керуючись раптово виниклим злочинним умислом, направленим на спричинення тілесних ушкоджень останньому, умисно наніс не менше трьох ударів обома кулаками своїх рук в область задньої поверхні грудної клітини (спини) ОСОБА_3 , після чого ОСОБА_3 відштовхнув ОСОБА_8 від себе. Умисними діями ОСОБА_8 спричинив ОСОБА_3 тілесні ушкодження у вигляді садна в проекції лівої лопатки у її внутрішнього кута, що розташоване на тлі синця та синця з садном на його тлі на грудній клітині на рівні дванадцятого ребра по лопатковій лінії праворуч, які за своїм характером відносяться до легких тілесних ушкоджень, що мають незначні скороминущі наслідки. Органом досудового розслідування дії ОСОБА_8 кваліфіковані за ч. 1 ст. 125 КК України, тобто умисне легке тілесне ушкодження (т. 10 а.п. 170-171). 

В судовому засіданні свідки повідомили таке

5.16 Свідок ОСОБА_10  суду повідомив таке. Я працюю начальником відділу по контролю за виконанням судових рішень ДУ «Солонянська ВК № 21». З Філіповим перебуваю у товариських відносинах, знаємо один одного. В липні 2016 року ввечері десь приблизно в 23-00 ми – я, моя дружина ОСОБА_11 , ОСОБА_32 , ОСОБА_33 , ОСОБА_13 , приїхали до кафе «Ковчег» в смт Солоне. Ми зайшли всією компанією до самого приміщення кафе. Там не було місць і ми розташувалися на подвір`ї кафе. Потім через деякий час ОСОБА_32 разом з ОСОБА_9 , ОСОБА_11 і ОСОБА_13 зайшли до приміщення кафе, щоб потанцювати. Я залишився на подвір`ї за столиком. Через хвилин 20-30 я побачив як невідомого мені чоловіка, як я потім дізнався, це був ОСОБА_20 , охоронець вивів з приміщення кафе. Він був у стані сильного алкогольного сп`яніння, так як нецензурно лаявся, розмахував руками. Потім через 5-10 хвилин до мене підійшла моя дружина ОСОБА_34 і сказала, що до ОСОБА_25 хтось пристає і, можливо, буде конфлікт. Я встав і коли почав виходити за подвір`я території кафе побачив переді мною ОСОБА_3 і ОСОБА_20 та інших людей. ОСОБА_20 перед ОСОБА_25 розмахував руками. Після чого ОСОБА_32 обхватив ОСОБА_20 спереду руками і вони обидва впали на ОСОБА_20 . Ми їх розборонили. І щоб не продовжувати конфліктну ситуацію, я, ОСОБА_35 , ОСОБА_36 видійшли метрів на 10 від ОСОБА_20 . Десь через хвилин 5-10 ОСОБА_20 підійшов до нас та попросив ОСОБА_25 відійти від нас, щоб порозмовляти. Вони відійшли метрів на 20-30 ближче до водоканалу, автостанції. Певний невеликий час, десь 3 хвилини, вони розмовляли. Я побачив як вони потиснули один одному руки та ОСОБА_25 розвернувся і почав іти в нашу сторону. Я тільки він почав відходити від ОСОБА_20 , ОСОБА_20 наніс йому 2-3 удари в область спини. Після чого ОСОБА_25 розвернувся і відштовхнув його від себе. ОСОБА_20 , зробивши 1-2 кроки назад, впав на землю (асфальт) спиною. Ми підбігли до ОСОБА_37 відійшов десь на 5-7 метрів від ОСОБА_20 . Туди підійшли ОСОБА_38 , дружина ОСОБА_20 і хтось іще. Потім вони почали приводити ОСОБА_20 до тями, хтось приніс води. Дружина ОСОБА_20 підбігла, почала кричати, незензурно виражалася, я сказав ОСОБА_25 , щоб він туди не підходив. Це було десь 1 хвилина. ОСОБА_20 не приходив до тями. Ми намагалися його перенести під руки з проїжджої частини на узбіччя. Перенесли ОСОБА_20 на узбіччя удвох (хто це – я не знаю), і ОСОБА_33 викликала швидку з телефона ОСОБА_3 . Приїхала швидка, ми погрузили ОСОБА_20 на ноші, помістили його в карету швидкої допомоги. Швидка поїхала до ЦРЛ, а ми (я, ОСОБА_35 , ОСОБА_39 , моя дружина, ОСОБА_38 і ОСОБА_40 , який був нашим водієм) поїхали за ними. Там ми перегрузили ОСОБА_20 з ношів черговій зміні, і чекали певний час. Далі співробітники чергової зміни сказали, що треба ОСОБА_20 вести в лікарю м. Дніпра. Ми його погрузили в карету швидкої і дочекалися працівників поліції. Я в той вечір встиг випити грамів 100 пива. Перший раз ОСОБА_20 напав на ОСОБА_25 перед входом на територію кафе, коли ОСОБА_25 обхватив ОСОБА_20 . Потім ми їх розборонили. Підстав цього конфлікту я не знаю. Те місце освітлювалося добре. Другий конфлікт був у місце, яке також добре освітлювалося. ОСОБА_20 був у стані сильного алкогольного сп`яніння, у нього був сильний запах з порожнини роту, коли ми його піднімали і переносили на узбіччя. На той момент я також працював на посаді начальника відділу по контролю за виконанням судових рішень ДУ «Солонянська ВК № 21». Я бачив, як ОСОБА_20 охоронець виводив з кафе. Охоронець йшов позаду ОСОБА_20 , щоб він не зміг пройти назад. При цьому ОСОБА_20 нецензурно лаявся. Поліцію я не викликав, оскільки я вважав, що після першої ситуації конфлікт був вирішений, а після другої ситуації вже викликали поліцію і швидку. Швидку викликала ОСОБА_33 , я це бачив як вона телефонувала з мобільного і чув її слова.

5.17Свідок ОСОБА_9  суду повідомила таке. 09.07.2016 близько 23-00 годині я разом із своїм чоловіком ОСОБА_41 та знайомими ОСОБА_11 і ОСОБА_42 , а також ОСОБА_13 і ОСОБА_43 приїхали до с. Солоного в кафе «Ковчег». Ми зайшли в середину кафе, але там не було де сісти і ми вийшли на літню терасу на вулицю. ОСОБА_44 з ОСОБА_12 залишилися на дворі, а ми, тобто ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , я і мій чоловік пішли танцювати в приміщення кафе. Коли ми танцювали через деякий час я відчула удар в спину, я розвернулася і побачила невідомого мені чоловіка, яким був ОСОБА_20 , і він через мене почав штовхати мого чоловіка. ОСОБА_45 чоловік у відповідь його відштовхнув, почалася від ОСОБА_20 нецензурна лексика, йому щось не подобалась у наших діях, ми не могли зрозуміти у чому причина. Далі зайшов охоронець і вивів ОСОБА_20 з приміщення, в той момент він продовжував нецензурну лайку, штовхатися, кричати, розмахувати руками. Коли охоронець вивів його з приміщення, ми залишилися в залі і продовжили танцювати. Через деякий час зайшов охоронець і попрохав мого чоловіка вийти поговорити з ОСОБА_20 , пояснив, що останній вимагав, щоб він вийшов, говорив, якщо він не вийде, то зайде в приміщення ОСОБА_20 . Я і мій чоловік вийшли на вулицю, де знаходився ОСОБА_20 , він вів себе неадекватно, кричав, виражався нецензурно, був чутний запах алкоголю. Він кричав, що йому не подобається як ОСОБА_25 танцює, кричав, що дуже близько до його стола. Ми відійшли до калитки, до виходу, в цей момент ОСОБА_20 почав намагатися вдарити мого чоловіка, ліз у бійку з ним. ОСОБА_25 ухилявся і намагався руками охопити його, щоб завадити себе вдарити. Йому вдалося його обхватити за руки і вони впали, при цьому ОСОБА_25 був зверху. ОСОБА_25 його притиснув до землі і намагався його заспокоїти словами. Ударів ОСОБА_46 не наносив. Далі до нас підійшли хлопці. ОСОБА_44 сказав, щоб ОСОБА_25 вставав аби закінчити цей конфлікт. ОСОБА_20 був в неадекватному стані, в хорошому алкогольному сп`янінні. ОСОБА_25 встав і ми відійшли у бік. ОСОБА_20 також встав і підійшов до своєї дружини. Хвилин через 5 -10 до нас підійшов ОСОБА_20 і попросив ОСОБА_25 , щоб він відійшов з ним поговорити. Вони відійшли у бік по дорозі метрів на 30. Я разом з ОСОБА_47 стояла недалеко від них. Я чула як вони розмовляли між собою в спокійній формі. Я зрозуміла, що проблема вирішена. Далі ОСОБА_25 протягнув ОСОБА_20 праву руку, він потиснув її. ОСОБА_25 розвернувся від нього і почав йти у бік кафе. В момент, коли він розвернувся, ОСОБА_20 зі всієї сили почав бити ОСОБА_25 позаду кулаками в голову, спину, шию. На що ОСОБА_25 розвернувся і відштовхнув ОСОБА_20 від себе руками (однією чи двома я не можу сказати). ОСОБА_20 зробив декілька кроків назад, похитнувся і впав назад. Освітлення було добре. Ми всі підбігли до нього. Його дружина кричала, щоб його не чіпали. Далі всі намагалися привести його до тями, але він був без свідомості. Чоловіки принесли воду, його трохи підняли, водою облили, розтирали лице і вуха, але марно. Тоді його відтягли з проїжджої частини на тротуар. Далі продовжили приводити його у свідомість, але марно. Його намагалися посадити, але він впав назад і вдарився головою. Він був без свідомості. Я викликала швидку допомогу з телефона ОСОБА_25 на лінію 103, там також багато людей намагалися викликати швидку. Але жінка ОСОБА_20 була проти виклику швидкої і казала, що буде шукати машину, щоб поїхати до дому. Приїхала швидка. Хлопці допомогли погрузити його на каталку в карету автомобіля швидкої допомоги. Потім ми поїхали за швидкою до Солонянської лікарні на автомобілі Чорновола ОСОБА_48 . Там ми дізналися, що ОСОБА_20 відвезли в Дніпро. До приїзду в кафе ми були в с. Аполонівка і спиртного не вживали. Нас було шестеро і ми приїхали туди на автомобілі. Я і мій чоловік алкоголь не вживали, а одразу пішли танцювати. В подальшому ми кожного дня їздили до лікарні, розмовляли з дружиною ОСОБА_20 і його батьками, пропонували матеріальну допомогу, але вони відмовлялися. Потім ОСОБА_20 не хотів йти на контакт.

5.18Свідок ОСОБА_49  суду повідомила про таке. 09.07.2016 року я із своїм чоловіком ОСОБА_50 (наразі ми в розлученні) та дружиною мого двоюрідного брата ОСОБА_51 перебувала у с. Жданове (Надіївка) Солонянського району Дніпропетровської області у моїх батьків. Ввечері приблизно в 23-00 ми утрьох поїхали в кафе «Ковчег» смт Солоне. Зайшли в кафе. Там був танцювальний майданчик. Чекали біля барної стойки на вільні місця щоб сісти. Приблизно через 10 хвилин ми ввійшли у зал на вільні місця за столиком. Далі я і ОСОБА_24 почали танцювати біля столику. До нашого столику підійшов ОСОБА_25 . Він почав танцювати і далі почав робити якісь незрозумілі рухи біля мого чоловіка, провокуючи його, непристойно поводився біля нього нижньою частиною тіла біля обличчя мого колишнього чоловіка. Було гучна музика, я не чула про що вони розмовляли. Далі ОСОБА_25 рухами руками запропонував моєму чоловікові вийти на вулицю. Вони вийшли. Я і ОСОБА_24 вийшли за ними на вулицю. Я бачила, що почалася словесна перепалка і ОСОБА_25 перший вдарив мого чоловіка кулаком по тулубу спереду. Чоловік відповів йому ударами руками. Вони один одному наносили удари. Почалася бійка, вони впали. Хто і скільки наносив один одному удари я не запам`ятала. Пару хвилин продовжувалася бійка. Їх далі розборонили і бійка закінчилася. У мого чоловіка були тілесні пошкодження, текла кров, я йому давала серветки. Потім мій чоловік, я, ОСОБА_24 вийшли на стояки за межі кафе аби викликати таксі. Пройшов деякий час, хвилин 10-15, ОСОБА_25 підійшов до нас і запропонував моєму чоловікові відійти з ним поговорити. Вони відійшли від нас приблизно на метрів 100, може трошки менше, там було добре освітлення, достатнє аби все бачити. Про що вони розмовляли, я не чула, але бачила жестикуляцію руками обох. На вулиці стояли також інші люди, чекали як вони порозмовляють. Потім вони перестали жестикулювати протягнули один одному руки. ОСОБА_45 чоловік збирався повертатися до нас і в той момент ОСОБА_25 вдарив його рукою в голову в район потилиці і мій чоловік впав на асфальт. Він падав без свідомості. Це було явно видно. Він потилицею вдарився об асфальт. Ми підбігли до ОСОБА_20 . Він хрипів, був без свідомості. ОСОБА_25 намагався привести його у свідомість, поливав водою. Ми почали викликати швидку, але у нас не вийшло. Хтось викликав нам швидку. Приїхала карета швидкої і медики забрали його до Солонянської лікарні. Лікар його оглянув п`ять хвилин і одразу викликав швидку з лікарні ОСОБА_22 , повідомив, що допомогти він йому не зможе, що його потрібно везти у Дніпро. Далі приїхала швидка і забрала ОСОБА_20 в лікарню ОСОБА_22 . Ми всі втрьох уїхали разом з лікарями. Далі ОСОБА_20 в лікарні поклали на операційний стіл. Він переніс дві операції на черепі. Чи пив ОСОБА_25 алкогольні напої я не бачила. Черняк пив один коктейль, а ввечері з батьками під шашлик може пару банок пива випив. 

5.19Свідок ОСОБА_19  суду повідомив про таке. Влітку 2016 року десь у 22-00 годині я один прийшов до кафе «Ковчег». На той час я приходив у цей кафе десь 2 рази на місяць. Спиртні напої я не вживав, оскільки був за кермом. Першого я побачив ОСОБА_52 . Я побачив, що з кафе за територію кафе охоронець вивів чоловіка – потерпілого по цій справі. В цей момент потерпілий розмахував руками, кричав, агресивно вів себе, нецензурно лаявся, на мій погляд він був у алкогольному сп`янінні. Далі через хвилин 5-10 вийшов з кафе ОСОБА_25 з дівчиною і пішов до воріт, де був потерпілий. ОСОБА_25 і потерпілий почали розмовляти. А потім потерпілий декілька разів намагався вдарити ОСОБА_25 кулаками в обличчя (в голову). ОСОБА_25 ухилявся від ударів потерпілого. Саме потерпілий був ініціатором бійки. В цей момент ОСОБА_25 обхватив потерпілого і повалив на землю. В цей момент до них підбіг ОСОБА_21 і намагався підняти ОСОБА_25 , підняв його і ОСОБА_25 і ОСОБА_21 відійшли від потерпілого, якого також хтось підняв. Я від них стояв в метрах п`яти. В той момент крові і тілесних ушкоджень на них я не побачив, оскільки знаходився в метрах п`яти від них. Далі пройшло пару хвилин і потерпілий підійшов до ОСОБА_25 і сказав йому «пішли побалакаємо». Вони удвох відійшли від воріт до кінця стоянки і стояли і розмовляли. Освітлення було там добре. Вони стояли в метрах 20 від мене. Потім потиснули руки і в цей момент ОСОБА_25 почав повертатися до нас, зробив декілька кроків і потерпілий вслід йому наніс декілька удари в область голови і спини ззаду. Одразу ОСОБА_25 розвернувся до нього і відштовхнув його від себе, внаслідок чого потерпілий зробив декілька кроків назад, спотикнувся і впав на асфальт спиною. Ударився головою об асфальт. Одразу туди підбігли люди з їх обох компаній та інші і почали надавати потерпілому першу допомогу, прибрали його з проїжджої частини до бордюра. Я близько туди не підходив, підійшов приблизно на відстань 10 метрів. Чи був потерпілий у свідомості я не бачив, оскільки був на відстані від нього. Через хвилин 15 приїхала карета швидкої, туди погрузили потерпілого і увезли. Я не бачив, щоб ОСОБА_25 бив потерпілого руками і ногами при обох цих конфліктах. 

5.20Свідок ОСОБА_53  суду повідомив, що події відбувалися в кафе «Ковчег» ввечері в темний період. Пам`ятає що там були подружжя ОСОБА_25 і ОСОБА_21 , але все інше взагалі не пам`ятає, бо минуло багато років. 

5.21Свідок ОСОБА_16 суду повідомив наступне. Минуло багато років, я мало що пам`ятаю. Пам`ятаю що років десять назад як чоловік, який знаходиться переді мною ( ОСОБА_20 ), ходив ввечері з пляшкою пива п`яним в приміщенні «Ковчега». По його ходінню я зрозумів, що він п`яний. Я стояв на вході в кафе. Я бачив якийсь конфлікт в приміщенні кафе. Далі я бачив конфлікт між ОСОБА_25 і цим чоловіком. Вони вийшли на вулицю, почали боротися, той чоловік впав, ОСОБА_25 був на ньому зверху, ударів він не наносив. При цьому головами об асфальт вони не билися. Далі той чоловік відвів ОСОБА_25 в сторону, вони там розмовляли, там було добре освітлення, далі потиснули один одному руки. Я був у метрах 15 від того. ОСОБА_25 розвернувся від нього, зробив два кроки і той чоловік почав бити його ззаду, на що ОСОБА_25 розвернувся і штовхнув того чоловіка руками груді і той чоловік зробив один два кроки назад чи в бік і впав спиною на асфальт і вдарився головою. Падав він на якийсь бік і вдарився головою. При цьому ОСОБА_25 лише штовхнув його, але не бив. Підійшовши туди я побачив, що на голові у того чоловіка з боку було розсічення і йшла кров. Він лежав і не рухався. Філіпов стояв і чекав. Я чув як хтось викликав швидку, але я її не чекав.

5.22Свідок ОСОБА_11  суду повідомила про таке. Я, мій чоловік ОСОБА_44 , ОСОБА_13 і ОСОБА_40 , ОСОБА_32 і ОСОБА_54 ми десь в 23-00 годині приїхали в клуб «Ковчег» в смт Солоному. Ми зайшли в середину, там місця не було, ми вийшли на вулицю, там був вільний столик і ми сіли до нього. Далі ми, ОСОБА_55 , ОСОБА_56 і ОСОБА_32 пішли всередину закладу потанцювати. Ми танцювали приблизно 30 хвилин. Потім якийсь незнайомий чоловік позаду ОСОБА_57 почав щось кричати і штовхати ОСОБА_58 . Це побачив охоронець закладу, підійшов до того чоловіка і вивів його з приміщення закладу на двір, а ми залишилися далі танцювати. Пройшло десь три пісні і до ОСОБА_59 підійшов охоронець і попросив його вийти, бо той невідомий чоловік просив, щоб ОСОБА_60 вийшов. Ми всі вийшли на вулицю. ОСОБА_61 і ОСОБА_54 пішли у бік того чоловіка, а я пішла до столика до свого чоловіка аби розповісти йому про цю незрозумілу ситуацію. Ми з чоловіком направилися у бік, куди йшли ОСОБА_61 і його дружина. Ми побачили, що той невідомий чоловік веде себе неадекватно, а саме виражається нецензурною лайкою, вів себе агресивно, махає руками, щось кричить у бік ОСОБА_62 . Можливо він був в стані алкогольного сп`яніння. ОСОБА_61 не вживав алкогольні напої. ОСОБА_60 намагався його заспокоїти, він схопив його за тулуб з переду, обхопивши його руками і вони впали, ОСОБА_60 був зверху, а той чоловік був під ОСОБА_41 . При цьому ОСОБА_32 його не бив. Падіння було внаслідок обійм ОСОБА_63 . Більш конкретно я не можу вказати чому вони впали. Одразу мій чоловік підійшов і підняв ОСОБА_64 , спитав, що сталося. Ми відійшли у бік. Той чоловік самостійно встав і відійшов в інший бік. Ми між собою стали обговорювати цю ситуацію. В цей момент підійшов той невідомий чоловік, він був більш-менш спокійним і попросив ОСОБА_58 відійти з ним у бік. Вони відійшли у бік автостанції десь приблизно до 10 метрів. Я підійшла до дівчат аби спитати, що трапилося. В цей момент я побачила як ОСОБА_60 і той невідомий чоловік потиснули один одному руку. ОСОБА_60 першим подав йому руку. Там було добре освітлення вуличними лихтарями. Далі ОСОБА_60 розвернувся від нього, зробив десь два три кроки від нього у наш бік, і в цей момент той невідомий чоловік підійшов ззаду до ОСОБА_62 і почав ОСОБА_64 бити позаду кулаками в спину і в потилицю. Далі ОСОБА_60 різко розвернувся до нього обличчям і відштовхнув його від себе руками в його плечі. Але це не був удар, це був поштовх. Тим невідомим для мене чоловіком, як я потім дізналася, був ОСОБА_20 , який присутній в залі суду. ОСОБА_61 удари ОСОБА_20 не наносив. Взагалі він не наносив йому удари ні в перший раз, ні в другий. Після відштовху ОСОБА_65 зробив пару кроків назад, далі можливо спотикнувся, і впав назад на асфальт. Далі всі підбігли. Ми зрозуміли, що він втратив свідомість. Почали приводити його до тями. ОСОБА_60 хотів підійти і допомогти, але дружина ОСОБА_20 завадила йому у цьому. Філіпова ОСОБА_66 телефонувала, щоб викликати швидку, чи додзвонилася вона до швидкої, я не знаю. Поки чекали на швидку, ОСОБА_20 перенесли на обочину дороги. Потім приїхала швидка, його поклали в карету, і далі ми сіли в машину і поїхали за швидкою. Швидка поїхала в ОСОБА_67 лікарню. ОСОБА_61 заходив туди і пропонував свою допомогу. Далі ОСОБА_20 повезли в місто. Потім приїхали поліцейські. 

5.23Свідок ОСОБА_15 суду повідомив про таке. Я приблизно десь 22-23 годині в 2016 році в червні приїхав відпочивати разом із своїми друзями ОСОБА_16 та ОСОБА_17 до кафе «Ковчег» в с. Солоному. Зайшли і взяли по пляшці пива і так як в середині не було місця ми стали на вулиці біля входу. Потім я побачив як ОСОБА_20 матюкається, кричить біля входу, потім вийшов ОСОБА_25 . Мені здалося, що ОСОБА_20 був п`яний, мова у нього була нечітка. Далі вийшов із приміщення кафе ОСОБА_25 , підійшов до ОСОБА_20 і ОСОБА_20 намагався вдарити Філіпова кулаком. ОСОБА_25 обняв його і вони впали на землю. Ми підійшли ближче до них. ОСОБА_25 , коли був зверху ОСОБА_20 на землі, говорив, щоб той заспокоївся. Потім підбіг до них якийсь хлопець і почав їх розтягувати – знімати ОСОБА_25 з ОСОБА_20 зверху. Зняв його і на цьому конфлікт припинився. Ми розійшлися далі відпочивати. Стояли на вулиці. Через деякий час, можливо через 15 хвилин, я побачив, що ОСОБА_25 і ОСОБА_20 знов розмовляють і почали рухатися у бік автостанції. Я і ОСОБА_68 підійшли до них поближче. Вони пару хвилин спілкувалися і ОСОБА_25 протягнув йому праву руку, я зрозумів, що вони завершили конфлікт і ОСОБА_25 хотів потиснути руку ОСОБА_20 . Вони потиснули руки і ОСОБА_25 розвернувся від ОСОБА_20 і в цей момент ззаду ОСОБА_20 став наносити удари кулаками в область потилиці і спини ОСОБА_25 . ОСОБА_25 повернувся до ОСОБА_20 і відштовхнув його двома руками від себе. ОСОБА_20 зробив декілька кроків назад і спотикнувся і впав і вдарився потилицею об асфальт. Він падав більше лівою частиною свого тулуба. Далі підбігла жінка ОСОБА_20 і почала кричати і проганяти ОСОБА_25 . Далі підбігло багато людей і почали приводити ОСОБА_20 до тями. Він декілька разів приходив в себе, декілька разів його підіймали на повний зріст, потім він знов падав, здається вдарявся головою об асфальт. Хтось вигукнув, що треба викликати швидку. Приїхала карета швидкої і я і якісь хлопці допомагали на ношах погрузити до карети швидкої ОСОБА_20 . У цих двох конфліктах ОСОБА_25 удари ОСОБА_20 не наносив. 

5.24Свідок ОСОБА_14  повідомив суду про таке. Майже 10 років назад я в працював в кафе «Ковчег» в с. Солоне, слідкував за порядком. Я бачив, як в залі кафе коїться конфлікт між ОСОБА_20 і ОСОБА_25 . Я бачив, як ОСОБА_20 підійшов до ОСОБА_25 і у них була розмова на підвищених тонах. ОСОБА_20 став штовхати ОСОБА_25 . Я підійшов до ОСОБА_20 і попросив вийти його на вулицю. Ми разом вийшли з ним на вулицю. На вулиці я просив ОСОБА_20 , щоб не було конфліктів і ніяких бійок. На що він мені пояснив, що ОСОБА_25 якось не так танцював перед ним. Він був збуджений і я чув у нього з ротової порожнини алкоголь. ОСОБА_20 попросив мене, щоб я попросив ОСОБА_25 , щоб той вийшов на вулицю поспілкуватися з ОСОБА_20 , інакше ОСОБА_20 зайде до приміщення. Я просив декілька разів ОСОБА_20 заспокоїтися, але він не заспокоювався. Тому я зайшов до приміщення і покликав ОСОБА_25 на вулицю. Філіпов вийшов. Вони відійшли до проїзної частини біля кафе і ОСОБА_20 накинувся на ОСОБА_25 з кулаками, але не влучив. ОСОБА_25 обхопив ОСОБА_20 за тулуб руками, знаходячись перед ОСОБА_20 і вони впали. ОСОБА_25 був зверху, ОСОБА_20 знизу. ОСОБА_25 просив ОСОБА_20 заспокоїтися. Далі їх відтягнули хлопці. В момент падіння ОСОБА_20 головою не бився. Вони встали на ноги, ні у кого крові не було, ніхто ні за які частини тіла не тримався. Вони продовжили спілкуватися, я зрозумів, що конфлікт вичерпаний, вони нормально спілкувалися і я пішов назад у приміщення. Що далі сталося мені не відомо, оскільки я не бачив. Знаю що приїжджала швидка допомога до ОСОБА_20 . Під час конфліктів в приміщенні і на АДРЕСА_2 не бив. Тоді, коли ОСОБА_25 знаходився на ОСОБА_20 , він йому ударів не наносив, хоча у нього така можливість була. Від ОСОБА_25 я не чув запаху алкоголю. Першого відтягнули ОСОБА_25 з ОСОБА_20 , а потім підняли ОСОБА_20 , він вів себе дуже агресивно. В кафе раніше бували конфлікти. Під час конфлікту у приміщенні і на вулиці, я не викликав поліції, бо бачив, що конфлікт вирішується.

6.Оцінка Суду
6.1При вирішенні питання про допустимість та належність досліджених доказів суд враховує, що Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за цим правилом, саме національні суди повноважні оцінювати надані ним докази (параграф 34 рішення у справі «Тейскера де Кастро проти Португалії» від 09.06.1998 року, параграф 54 рішення у справі «Шабельника проти України» від 19.02.2009 року), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією, а саме: на свободу, особисту недоторканість, на повагу до приватного і сімейного життя (статті 5, 8 Конвенції) тощо.
6.2Окрім цього, відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують Європейську конвенцію з прав людини та основоположних свобод, а також практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
6.3Європейський суд з прав людини у п. 65 справи «Коробов проти України» (заява № 39598/03, остаточне рішення від 21.10.2011 р.) зазначив, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірланд проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), n. 161, Series ОСОБА_69 , заява № 25). Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.
6.4Аналізуючи вище перелічені докази в їх сукупності, провівши судовий розгляд в межах висунутого обвинувачення, відповідно до обвинувального акту, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому досліджені всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів, з точки зору достатності та взаємозв`язку, а також в сукупності з показаннями обвинуваченого та свідків, суд приходить до висновку, що вказані докази належні, оскільки вони підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню, допустимі, оскільки вони отримані в порядку встановленому КПК України, достовірні, оскільки фактичні дані отримані з цих доказів, не спростовані жодним іншим доказом, наданим сторонами кримінального провадження. 
6.5У суду немає підстав сумніватися в достовірності показань як обвинуваченого, потерпілого, так і свідків, вони є логічними, послідовними і узгодженими як між собою, так і з іншими письмовими доказами у провадженні.
6.6Під час вивчення матеріалів кримінального провадження не виявлено даних, які б давали підстави вважати, що свідки з будь-яких причин обмовили чи могли обмовити обвинуваченого.
6.7Із матеріалів провадження істотних суперечностей, які б впливали на правильність установлення фактичних обставин провадження, у цих показаннях не вбачається. Деякі розбіжності в показаннях свідчать про індивідуальне сприйняття кожною особою подій, учасником яких вони були, і не впливають на висновок суду щодо доведеності винуватості.
6.8Вказані докази не суперечать критерію доведення вини особи «поза розумним сумнівом», згідно якого передбачається доведення стороною обвинувачення перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів того, що існує єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме винуватість особи у вчиненні злочину, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення (рішенням ЄСПЛ від 14.02.2008 у справі "Кобець проти України", заява № 16437/04).
6.9Органом досудового розслідування дії ОСОБА_3 кваліфіковані за ч.1 ст.121 КК України як умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.
6.10Разом з цим, дослідивши всебічно, повно й неупереджено в судовому засіданні обставини кримінального правопорушення, та оцінивши кожен доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів – з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд вважає, що надані стороною обвинувачення докази на підтвердження обставин злочину, є належними, допустимими та достовірними, і в своїй сукупності є достатніми для прийняття рішення поза розумним сумнівом про вину обвинуваченого у вчинені злочину, передбаченого ст. 128 КК України.
6.11Верховний Суд неодноразово наголошував, що кваліфікація злочину – це кримінально-правова оцінка поведінки (діяння) особи шляхом встановлення кримінально-правових (юридично значущих) ознак, визначення кримінально-правової норми, що підлягає застосуванню, і встановлення відповідності ознак вчиненого діяння конкретному складу злочину, передбаченому КК, за відсутності фактів, що виключають злочинність діяння (див. наприклад, постанови Верховного Суду від 04 лютого 2020 року у справі № 705/623/18, від 17 квітня 2019 року у справі № 472/342/16-к, від 11 лютого 2021 року у справі № 462/3062/16-к).
6.12За своєю суттю і змістом кваліфікація злочинів завжди пов`язана з необхідністю обов`язкового встановлення і доказування кримінально-процесуальними і криміналістичними засобами двох надзвичайно важливих обставин: 1) факту вчинення особою (суб`єктом злочину) суспільно небезпечного діяння, тобто конкретного акту її поведінки (вчинку) у формі дії чи бездіяльності; 2) точної відповідності ознак цього діяння ознакам складу злочину, передбаченого відповідною статтею Особливої частини КК.
6.13Ознаки суб`єктивної сторони вчинених злочинів та особливості психічного ставлення засудженого до вчинених діянь і їх наслідків встановлюються судами на підставі характеру вчиненого діяння та об`єктивно-предметних умов його вчинення, за встановленими судом фактичними обставинами вчинених злочинів, що закріплені належними і допустимими доказами, зібраними в порядку, передбаченому КПК, та оціненими відповідно до вимог ст. 94 цього Кодексу.
6.14Суд вважає, що стороною обвинувачення невірно кваліфіковано дії ОСОБА_3 за ч. 1 ст. 121 КК України, а саме: умисне тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.
6.15Визнана судом доведена фабула подій за ст. 128 КК повністю й послідовно підтверджується сукупністю показань обвинуваченого, потерпілого (в частині, що не суперечить об`єктивним даним), свідків-очевидців та письмовими матеріалами справи.
6.16Показання обвинуваченого ОСОБА_3 суд визнає логічними та послідовними. Обвинувачений детально описав динаміку нападу на нього ззаду після спроби примирення і рукостискання. Його твердження про те, що захисний удар-поштовх був миттєвою рефлекторною реакцією на раптове фізичне насильство з боку ОСОБА_8 і що він не мав наміру завдавати тяжких травм, повністю узгоджуються з іншими матеріалами справи та показаннями свідків.
6.17Суд враховує показання свідків ОСОБА_16 та ОСОБА_15 , які не перебували у дружніх чи родинних стосунках із жодною зі сторін конфлікту, а також тверезому свідку-водію ОСОБА_19 
- свідок ОСОБА_16 чітко засвідчив, що після рукостискання ОСОБА_3 розвернувся від ОСОБА_8 і зробив два кроки, після чого ОСОБА_8 підступно почав бити його ззаду. Далі одразу ОСОБА_3 розвернувся і штовхнув ОСОБА_8 руками в груди, від чого останній зробив крок назад і впав на асфальт. Свідок наголосив: «Філіпов лише штовхнув його, але не бив».
- свідок ОСОБА_15 повністю підтвердив цю хронологію, зазначивши, що ОСОБА_8 наносив удари кулаками в область потилиці та спини ОСОБА_3 , який йшов від нього геть. Одразу ОСОБА_3 розвернувся і відштовхнув його двома руками, внаслідок чого нетверезий ОСОБА_8 спотикнувся і впав потилицею (більше лівою частиною) об асфальт.
- свідок ОСОБА_19 підтвердив аналогічну картину подій, спостерігаючи за нею з близької відстані за умов належного вуличного освітлення.
6.18Свідок – охоронець кафе ОСОБА_14 розповів про першопричину конфлікту всередині закладу - неадекватну, агресивну поведінку потерпілого ОСОБА_8 через суб`єктивне невдоволення танцями ОСОБА_3 . Також свідок детально описав перший епізод на вулиці: ОСОБА_8 першим накинувся з кулаками, ОСОБА_3 застосував зв`язуючий захват за тулуб, унаслідок чого вони впали. Охоронець чітко вказав, що ОСОБА_3 , перебуваючи зверху, умисно не наносив жодних ударів, хоча мав для цього ідеальну можливість. Це свідчить про повну відсутність у ОСОБА_3 загальної агресивної установки чи наміру завдати ОСОБА_8 шкоди здоров`ю.
6.19Показання свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 повністю узгоджуються з показаннями незалежних очевидців щодо першого епізоду (рознімання чоловіків на землі), факту примирення (рукостискання) та раптового нападу ОСОБА_8 кулаками в спину ОСОБА_3 
6.20Ухвала Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 13.03.2020 року набрала чинності і має характер преюдиції для встановлення фактичних обставин. Цією ухвалою у кримінальному провадженні, в якому ОСОБА_8 обвинувачувався у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, справу закрито за строками давності, що є нереабілітуючою підставою. Суд констатував, що саме ОСОБА_8 умисно завдав ОСОБА_3 легкі тілесні ушкодження, напавши на нього ззаду. Це повністю спростовує версію прокурора про «непровокований умисний напад ОСОБА_3 ».
6.21Експерти у висновках комісійної судово-медичної експертизи № 126 та первинної СМЕ № 3665е анатомічно розділили ушкодження: забій тканин праворуч виник від безпосереднього контакту з рукою ОСОБА_3 , проте весь комплекс тяжких, небезпечних для життя ушкоджень (втиснутий перелом лівої скроневої кістки, перелом основи черепа, масивні гематоми ліворуч, забій мозку 3-го ступеня та кома) виникли в результаті наданого тілу прискорення, подальшого падіння навзнак з висоти власного зросту та удару лівою частиною голови об твердий тупий предмет з широкою поверхнею (асфальт).
6.22Експертні висновки повністю виключають версію про те, що пролом черепа та кома стали прямим результатом безпосередньої сили захисного удару ОСОБА_3 . Вони стали результатом кінетичного падіння п`яної людини на асфальт.
6.23Тому суд піддає глибокому критичному аналізу та частково відхиляє докази, надані прокурором на підтримку кваліфікації за ч. 1 ст. 121 КК України.
6.24Суд критично оцінює показання потерпілого ОСОБА_8 та свідка ОСОБА_18 , оскільки потерпілий та його дружина стверджували, що ОСОБА_3 безпричинно наніс підступний удар ззаду в потилицю, коли ОСОБА_8 розвертався. Вони спростовуються сукупністю інших незалежних доказів. По-перше, ухвалою АНД районного суду від 13.03.2020 року встановлено, що саме ОСОБА_8 бив ОСОБА_3 ззаду. По-друге, чотири свідка ( ОСОБА_68 , ОСОБА_70 , ОСОБА_71 , ОСОБА_21 ) одностайно підтвердили факт мирного діалогу та рукостискання, після якого саме ОСОБА_3 розвернувся спиною до ОСОБА_8 , а ОСОБА_8 напав на нього з заду. По-третє, твердження ОСОБА_8 про вживання лише «двох баночок пива задовго до подій» повністю нівелюється об`єктивним лабораторним показником у 1,202 проміле алкоголю в крові, виявленого в лікарні ім. Мечникова через декілька годин після тих подій, що свідчить про середній (ближчий до сильного) ступінь сп`яніння на момент конфлікту, який суттєво впливав на його координацію.
6.25Аналізуючи показання свідка ОСОБА_18 (колишньої дружини ОСОБА_8 ) в частині опису механізму нанесення тілесних ушкоджень та динаміки падіння потерпілого ОСОБА_8 , суд відноситься до них критично, визнає їх неспроможними та відхиляє з огляду на їхню очевидну недостовірність.
6.26Так, у судовому засіданні свідок стверджувала, що обвинувачений ОСОБА_3 нібито «наніс ОСОБА_8 удар рукою в голову в район потилиці», після чого потерпілий «одразу без свідомості впав навзнак потилицею на асфальт».
6.27Проте означена версія подій повністю спростовується матеріалами кримінального провадження, суперечить об`єктивно встановленим судом обставинам справи, а також є абсолютно абсурдною з точки зору біомеханіки, динаміки руху людського тіла та елементарних законів фізики:
- за загальними законами механіки, у разі завдання особі імпульсного механічного удару ззаду в область потилиці (як це стверджує свідок), вектор прикладання сили спрямований виключно спереду-назад за напрямком руху руки. За такого механічного впливу тіло потерпілого за інерцією неминуче мало б прискорити рух уперед та впасти вперед (обличчям або колінами до поверхні землі).
- вільне падіння людського тіла у протилежний бік - тобто назад, навзнак на потилицю - за умови отримання первинного ударного імпульсу ззаду є фізично та біомеханічно неможливим. Вказане свідчить про штучне моделювання свідком обставин події з метою обговорення версії про умисний напад з боку обвинуваченого.
- показання свідка повністю нівелюються висновками комісійної судово-медичної експертизи № 126, якими чітко зафіксовано анатомічну локалізацію ушкоджень. Так, первинна точка контакту (зона прикладання сили руки ОСОБА_3 ) міститься в скроневій області голови ОСОБА_8 праворуч (у вигляді забою м`яких тканин), тоді як основний комплекс тяжких, небезпечних для життя травм (втиснутий перелом скроневої кістки з лівого боку, епідуральна гематома) утворився від контр-удару об тверду поверхню із лівого боку голови.
- означені судово-медичні дані в їх сукупності матеріально підтверджують, що ОСОБА_3 здійснив захисний рух (удар лівою рукою і відштовхування) знаходячись саме спереду нападника, який на той момент перебував до нього обличчям внаслідок розвороту обвинуваченого на 180 градусів. Отримавши фізичний імпульс від дії лівої руки ОСОБА_3 у скроневу частину голови ОСОБА_8 праворуч і одночасне відштовхування, потерпілий ОСОБА_8 , який перебував у стані вираженого алкогольного сп`яніння, втратив координацію рухів, внаслідок чого за інерцією відкинувся назад та впав навзнак, ударившись лівою стороною голови об асфальтоване покриття.
6.28Якби ОСОБА_3 дійсно завдав сильного удару не в скроневу область голови праворуч, а в область потилиці ОСОБА_8 , то вектор сили надав би тілу потерпілого прискорення вперед. За такого механізму ОСОБА_8 фізично не міг упасти назад на потилицю чи ліву скроню. Він мав би впасти вперед, отримавши ушкодження обличчя, кистей рук чи колін від удару об асфальт, чого під час медичного огляду експертами виявлено не було.
6.29Натомість, наявність забою на правому боці обличчя (перша дія) та втиснутого перелому на лівому боці скроні (друга дія) свідчить про класичний зустрічно-векторний механізм: ОСОБА_3 , розвернувшись, наніс захисний поштовх-удар спереду в праву частину обличчя нападника. Отримавши імпульс спереду-назад, потерпілий ОСОБА_8 , координація рухів якого була суттєво порушена через стан вираженого алкогольного сп`яніння (1,202 проміле), втратив рівновагу, за інерцією відкинувся назад-ліворуч і під дією власної ваги впав навзнак, ударившись лівою стороною голови об асфальт.
6.30Твердження свідка повністю спростовуються послідовними та узгодженими між собою показаннями незалежних, нейтральних свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_15 та ОСОБА_19 , які не перебувають у родинних чи дружніх стосунках із жодною зі сторін процесу, а тому у суду немає підстав сумніватися у їхній неупередженості. Останні чітко засвідчили, що ОСОБА_3 здійснив захисне відштовхування ОСОБА_8 спереду, у відповідь на первинну агресію самого потерпілого.
6.31Тому суд відкидає показання свідка ОСОБА_18 в частині опису механізму та напрямку удару як такі, що є недостовірними, спростованими висновками експертів та законами фізики.
6.32Прокурор посилається на слідчі експерименти за участю ОСОБА_8 , ОСОБА_18 та ОСОБА_72 як на доказ умисного нанесення сильного прямого удару в голову. До них суд ставиться критично, оскільки протоколи лише фіксують просторове розташування осіб за суб`єктивною версією учасників. У висновку експерта № 3666е прямо зазначено, що під час слідчого експерименту потерпілий ОСОБА_8 взагалі не зміг вказати механізм виникнення ушкоджень лівої сторони голови. Таким чином, ці процесуальні дії не мають жодного доказового значення для встановлення форми вини (умислу чи необережності) обвинуваченого.
6.33Обвинувачений та його дружина припускали, що ОСОБА_8 отримав смертельно небезпечні переломи черепа через те, що свідки, намагаючись надати допомогу, кілька разів піднімали його на повний зріст і упускали назад на асфальт. Суд ставиться до цієї версії критично. Свідок ОСОБА_15 дійсно підтвердив, що непритомного ОСОБА_8 намагалися піднімати й він міг додатково вдарявся об асфальт. Проте комісійна СМЕ № 126 описує травму як єдиний, монолітний комплекс «прискорення-падіння». Ознак хаотичних множинних переломів від повторних падінь експерти не виявили. Основним кінетичним чинником пролому черепа стало первинне падіння навзнак. Суд розцінює цю версію захисту як намагання зменшити ступінь своєї відповідальності, що, втім, не впливає на загальну правову суть справи.
6.34Органом досудового розслідування дії ОСОБА_3 кваліфіковані за ч. 1 ст. 121 КК України як умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння. Суд вважає таку кваліфікацію помилковою, виходячи з наступних засад кримінального права.
6.35Суб`єктивна сторона злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, характеризується умисною формою вини (прямим або непрямим умислом), за якої винна особа передбачає, що внаслідок її дій буде заподіяно саме тяжке тілесне ушкодження, і бажає або свідомо допускає настання саме таких тяжких наслідків.
6.36Як встановлено судом, ОСОБА_3 не мав жодного мотиву та наміру нанесення тяжких травм. Перед цим він ініціював примирення, потиснув потерпілому руку і повністю вийшов із конфлікту, рухаючись спиною до ОСОБА_8 у бік свої компанії. Його подальша дія - удар лівою рукою в область голови ОСОБА_8 та його поштовх у груди — була екстреною рефлекторною реакцією відбиття несподіваного нападу ОСОБА_8 кулаками в потилицю ОСОБА_3 
6.37Суд наголошує, що факт вчинення ОСОБА_8 первинного нападу шляхом завдання ударів кулаками в потилицю ОСОБА_3 (який у цей момент йшов спиною і не становив йому жодної загрози) є офіційно встановленим об`єктивним фактом. Вказані протиправні дії потерпілого ОСОБА_8 чітко зафіксовані та констатовані в ухвалі Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 13 березня 2020 року, яка має для даного кримінального провадження характер преюдиції, що звільняє сторону захисту від необхідності додаткового доказування первинної агресії потерпілого та покладає на суд обов`язок враховувати цей напад як беззаперечну вихідну точку інциденту.
6.38У матеріалах справи немає жодного доказу того, що ОСОБА_3 бажав або свідомо допускав, що потерпілий отримає пролом основи черепа та впаде в кому. Обвинувачений наніс лише один захисний удар рукою в область голови ОСОБА_8 і одразу миттєво штовхнув його від себе, припинивши будь-які дії одразу після падіння нападника, не виявляючи подальшої агресії, що вказує на відсутність наміру на продовження протиправних дій.
6.39Злочин, передбачений ст. 128 КК України, з суб`єктивної сторони характеризується необережністю у формі злочинної самовпевненості або злочинної недбалості.
6.40Суд констатує, що в діях ОСОБА_3 наявна злочинна недбалість (ч. 3 ст. 25 КК України): він не передбачав можливості настання тяжких тілесних ушкоджень у потерпілого від свого відштовхування, хоча як притомна людина в даній конкретній обстановці міг і повинен був їх передбачити.
6.41При цьому конфлікт відбувався на твердому, деформованому асфальтованому покритті, удар об яке головою апріорі несе ризик критичних травм. Потерпілий ОСОБА_8 перебував у візуально помітному стані алкогольного сп`яніння (мінімум 1,202 проміле), що суттєво знижувало його здатність утримати рівновагу або скоординувати тіло (згрупуватися) під час падіння навзнак.
6.42Згідно з усталеною судовою практикою Верховного Суду (зокрема, постановами Касаційного кримінального суду у подібних правовідносинах: постанова у справі № 1/100/11 від 12.02.2019 https://reyestr.court.gov.ua/Review/79846593; постанова у справі № 754/15364/23 від 04.12.2025 https://reyestr.court.gov.ua/Review/132431514; постанова у справі № 688/1271/21 від 15.02.2023 https://reyestr.court.gov.ua/Review/109075094) якщо тяжке тілесне ушкодження чи смерть потерпілого настали не безпосередньо від нанесеного удару (поштовху), а внаслідок падіння потерпілого від отриманого удару (поштовху) та удару головою об тверду поверхню (землю, асфальт), і умисел винного був спрямований лише на нанесення удару чи поштовху (або відбиття нападу), а щодо тяжких наслідків мала місце необережність — дії винної особи підлягають кваліфікації за статтями, що передбачають відповідальність за необережний злочин (ст. 128 або ст. 119 КК України).
6.43Аналогічна правова позиція викладена у постановах ККС ВС від 01.03.2018 у справі № 521/20224/14-к, від 04.07.2018 у справі № 688/788/15-к та інших. 
6.44 Так, умисне заподіяння тяжкого тілесного ушкодження (ст. 121 КК України) із об`єктивної сторони характеризується протиправним посяганням на здоров`я іншої людини, шкідливими наслідками, що настали для здоров`я потерпілого, у вигляді спричинення тяжких тілесних ушкоджень, встановлення причинного зв`язку між зазначеним діянням та наслідками.
6.45При вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, умисел винної особи направлений саме на спричинення тілесних ушкоджень. При цьому ступінь тяжкості ушкодження здоров`я потерпілого може бути в свідомості особи не конкретизованим, тобто щодо наслідків своїх дій вона може діяти з невизначеним умислом. В такому разі відповідальність настає залежно від фактично заподіяної шкоди здоров`ю потерпілому.
6.46Кримінальна відповідальність за необережне тяжке тілесне ушкодження (ст. 128 КК України) настає за наявності таких самих елементів об`єктивної сторони, як і складу злочину, передбаченого ст. 121 КК України, за умови, якщо були заподіяні тяжкі тілесні ушкодження, а за суб`єктивною стороною цей злочин проявляється у необережній формі вини у виді злочинної самовпевненості або злочинної недбалості.
6.47Розмежування умисного заподіяння тяжких тілесних ушкоджень (ч. 1 ст. 121 КК України) і необережного заподіяння тяжких тілесних ушкоджень (ст. 128 КК України) здійснюється як за об`єктивною, так і суб`єктивною сторонами цих злочинів. Окрім того, при визначенні ступеня тяжкості заподіяних тілесних ушкоджень за способом вчинення діяння враховуються локалізація, характер, механізм утворення травм та ушкоджень, які можуть бути визнані тяжкими, в тому числі й небезпечними для життя в момент заподіяння, а зміст і характер інтелектуального та вольового критеріїв вини у зазначених злочинах з матеріальним складом обумовлюються усвідомленням особою характеру вчиненого злочинного діяння, передбаченням його негативних наслідків та ставленням до них.
6.48Комісійна судово-медична експертиза № 126 констатувала, що комплекс небезпечних для життя ушкоджень (перелом черепа, кома) розвинувся саме через удар лівою частиною голови об асфальт внаслідок падіння з прискоренням, а не від самого захисного падіння чи дотику руки ОСОБА_3 , причинно-наслідковий зв`язок між діями обвинуваченого та тяжкими наслідками має виключно необережний характер.
6.49За таких обставин, прямий чи непрямий умисел ОСОБА_3 на заподіяння тяжкого тілесного ушкодження ОСОБА_8 в ході судового розгляду повністю спростований та не доведений прокурором «поза розумним сумнівом».
6.50У діях обвинуваченого наявний повний склад кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 КК України - заподіяння тяжкого тілесного ушкодження з необережності. А тому суд вважає за необхідне змінити правову кваліфікацію діяння з ч. 1 ст. 121 КК України на ст. 128 КК України.
Висновок
6.51Таким чином, дослідивши у цій справі зібрані докази та здійснивши їх аналіз, суд встановив сукупність усіх передбачених законом ознак складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 КК України, винуватість ОСОБА_3 за цією статтею доведена поза розумним сумнівом. 
6.52В цій справі суд всебічно, повно і об`єктивно розглянув всі обставини справи в їх сукупності, керуючись законом, надав остаточну оцінку доказам з точки зору їх відносності, допустимості, достовірності і достатності для вирішення питань, зазначених у ст. 374 КПК України, і прийшов до однозначного висновку про наявність у діях ОСОБА_3 складу злочину, передбаченого ст. 128 КК України, а саме заподіяння тяжкого тілесного ушкодження з необережності.
Стосовно тверджень захисника щодо недопустимості доказів
6.53Надаючи оцінку доводам сторони захисту про незаконність та недопустимість доказів, суд виходить із концепції, детально сформульованої у постанові Великої Палати Верховного Суду від 31.08.2022 (справа № 756/10060/17) та низці постанов ККС ВС (зокрема, у справах № 318/292/18, № 639/8329/14-к, № 720/49/19). 
6.54Суть цього підходу полягає в тому, що дотримання належної правової процедури є не самоціллю, а умовою забезпечення справедливого правосуддя та захисту прав людини. 
6.55Доказ є допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому КПК (із належного процесуального джерела, належним суб`єктом та у належній формі) (ст. 86 КПК). 
6.56Будь-яке формальне порушення процесуального закону не тягне за собою автоматичне визнання доказу недопустимим. Це кримінально-процесуальне рішення приймається лише у разі істотного порушення фундаментальних прав і свобод людини, гарантованих Конституцією України та Конвенцією (ст. 87 КПК). 
6.57Суд зобов`язаний визнати докази недопустимими, якщо вони отримані внаслідок катувань, без дозволу суду (де він потрібен), з порушенням права на захист, права на перехресний допит, або у разі недопущення адвоката до обшуку тощо(ч. 2, 3 ст. 87 КПК). В інших випадках суд оцінює істотність порушення autonomo (в кожному конкретному випадку), з`ясовуючи, чи «зруйнували» процедурні недоліки конвенційні чи конституційні права особи та чи вплинули вони на достовірність відомостей (ч. 1 ст. 87 КПК).
6.58Не ґрунтується на законі ситуація, при якій підставою для визнання доказів недопустимими виступає виключно якість змісту документів чи формальне недотримання чисельних розслідувальних формальностей, які не зачіпають прав особи (Позиція ВС у справі № 357/14462/14-к).
6.59Суд вважає вищезазначений підхід єдино правильним, оскільки правосуддя має базуватися на балансі інтересів: потребі суспільства у розкритті злочину та захисті прав людини.
6.60Під час розгляду даної справи судом не встановлено фактів істотних чи фундаментальних порушень прав і свобод учасників провадження (регламентованих ст. 87 КПК), які б давали підстави для визнання доказів недопустимими. Усі наведені у вироку докази є належними, достовірними та допустимими.
6.61У судових дебатах захисник стверджував, що матеріали кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_3 були зібрані неуповноваженою особою. Захисник зазначав, що у матеріалах провадження відсутнє доручення керівника органу досудового розслідування — прокуратури Дніпропетровської області про здійснення досудового розслідування саме слідчим прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_73 , у зв`язку з чим, усі докази зібрані під час досудового розслідування в рамках даного кримінального провадження повинні бути визнані недопустимими. 
6.6204 квітня 2023 року під час судового засідання у попередньому складі суду прокурором було долучено до матеріалів провадження копію доручення про проведення досудового розслідування від 09 серпня 2016 року, де зазначено, зокрема, про доручення слідчому в особливо важливих справах першого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_74 провести досудове розслідування у кримінальному провадженні № 12016040570000510 (т. 10 а.с. 110). Разом з тим, під час судового розгляду справи захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_7 наголошував на необхідності надання стороною обвинувачення саме оригіналу згаданого доручення. Прокурор повідомив, що у нього оригінал відсутній. Однак у суду нема підстав сумніватися в достовірності долученого прокурором доручення від 09.08.2016 року, оскільки воно містить всі реквізити процесуального документу та завірене належним чином. 
6.63Відповідно до усталеної практики Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду (зокрема, правових позицій, викладених у постановах Об`єднаної палати ККС ВС), чинний КПК України не містить імперативної заборони щодо підтвердження повноважень слідчого чи прокурора завіреними копіями відповідних процесуальних рішень (постанов чи доручень), якщо їх оригінали з об`єктивних причин (наприклад, перебування в матеріалах наглядового провадження або архіві) не можуть бути надані в судове засідання, і якщо копія дає змогу достовірно встановити зміст рішення. Так, відповідно до правового висновку, викладеного у постанові об`єднаної палати Верховного Суду від 04 жовтня 2021 року у справі № 724/86/20 (провадження № 51-1353кмо21), рішення про призначення (визначення) групи слідчих, які здійснюватимуть досудове розслідування, визначення старшого слідчої групи, який керуватиме діями інших слідчих, обов`язково приймається у формі, яка повинна відповідати визначеним кримінальним процесуальним законом вимогам до процесуального рішення у формі постанови. Відсутність такого процесуального рішення в матеріалах кримінального провадження обумовлює недопустимість доказів, зібраних під час досудового розслідування, як таких, що зібрані неуповноваженою на те особою.
6.64Згадане доручення було винесене 09 серпня 2016 року, тобто до початку вчинення слідчим ОСОБА_73 будь-яких процесуальних та слідчих дій у цьому провадженні. Це свідчить про те, що станом на момент збирання доказів слідчий володів усім обсягом процесуальних повноважень, передбачених ст. 40 КПК України. Той факт, що документ був долучений до матеріалів справи під час судового розгляду, не нівелює його правового значення, оскільки кримінальний процесуальний закон спрямований на встановлення фактичного наявності повноважень у особи на момент вчинення дії.
6.65Так, відповідно до постанови об`єднаної палати Верховного Суду від 14 лютого 2022 року у справі № 477/426/17 (провадження № 51-4963кмо20), постанови керівника органу досудового розслідування про визначення слідчого або групи слідчих, старшого групи слідчих, які здійснювали досудове розслідування, можуть бути надані прокурором та оголошені під час судового розгляду у випадку, якщо під час дослідження доказів в учасників провадження виникне сумнів у їх достовірності, з огляду на те, що ці докази було зібрано неуповноваженими особами. Якщо в суді першої інстанції це питання не ставилось, а виникло під час апеляційного чи касаційного розгляду, такі процесуальні документи можуть бути надані суду апеляційної чи касаційної інстанції в межах перевірки доводів, викладених в апеляційній чи касаційній скаргах.
6.66Повноваження керівника органу досудового розслідування визначати слідчого (слідчих), який здійснюватиме досудове розслідування, у формі доручення не суперечить вимогам ст. 39 КПК України, що підтвердив Касаційний кримінальний суд у складі Верховного Суду в постановах від 02.06.2020 року (справа № 229/3178/15-к) та від 25.08.2021 року (справа № 663/267/19).
6.67За змістом ст. 89 КПК України, суд визнає докази недопустимими, якщо вони були отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини. Наявність у матеріалах справи завіреної копії доручення, яка підтверджує реальне існування повноважень слідчого на дату проведення розслідування, повністю виключає порушення процедури «належного правового джерела» (due process). Жодних прав обвинуваченого ОСОБА_3 при цьому порушено не було.
6.68Таким чином, суд доходить висновку, що досудове розслідування у даному кримінальному провадженні здійснювалося уповноваженою службовою особою. Сама по собі відсутність оригіналу доручення за наявності його належним чином завіреної копії, достовірність якої не спростована, не є підставою для визнання зібраних у справі доказів недопустимими. Відтак, клопотання захисника в цій частині задоволенню не підлягає.
6.69Також посилання сторони захисту на допущену описку в постанові про визначення групи прокурорів від 09 серпня 2016 року (т. 2 а.с. 114), в частині зазначення номеру кримінального провадження, а саме № 42016040570000510, замість правильного № 12016040570000510, як на підставу того, що матеріали кримінального провадження були погоджені неуповноваженим прокурором, у зв`язку з чим, є недопустимими, а обвинувальний акт юридично нікчемним, не можуть свідчити про істотні порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також про те, що прокурор ОСОБА_4 є неуповноваженим прокурором у даному кримінальному провадженні, беручи до уваги той факт, що вказану описку було виправлено постановою заступника прокурора Дніпропетровської області ОСОБА_75 від 18 серпня 2017 року про виправлення описки (т. 4 а.с. 60). 
6.70Крім того, сторона захисту посилається на те, що постанова прокурора Солонянського відділу Дніпропетровської місцевої прокуратури № 2 ОСОБА_76 від 27 липня 2016 року про визначення територіальної підслідності даного кримінального провадження за прокуратурою Дніпропетровської області була винесена з перевищенням наданих йому повноважень, у зв`язку з чим, слідчий ОСОБА_77 є неуповноваженою особою на здійснення досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні, що зумовлює недопустимість всіх зібраних ним матеріалів даного кримінального провадження. Проте суд не може погодитись з таким твердженням сторони захисту, враховуючи, що під час досудового розслідування було встановлено, що кримінальне правопорушення, стосовно особи щодо якої здійснювалось досудове розслідування, вчинене особою, яке не підслідне органу, що здійснював досудове розслідування у кримінальному провадженні, у зв`язку з чим, постановою прокурора від 27 липня 2016 року було визначено підслідність проведення досудового розслідування по кримінальному провадженню, відомості про яке 10 липня 2016 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12016040570000510, за слідчим управлінням прокуратури Дніпропетровської області. 
6.71Відповідно до ч. 9 ст. 216 КПК України (в редакції закону № 198-VIII від 12.02.2015 року), визначено, що якщо під час досудового розслідування буде встановлено інші злочини, вчинені особою, щодо якої ведеться досудове розслідування, або іншою особою, якщо вони пов`язані із злочинами, вчиненими особою, щодо якої ведеться досудове розслідування, і які не підслідні тому органу, який здійснює у кримінальному провадженні досудове розслідування, прокурор, який здійснює нагляд за досудовим розслідуванням, у разі неможливості виділення цих матеріалів в окреме провадження своєю постановою визначає підслідність всіх цих злочинів.
6.72Враховуючи вищевикладене, прокурор Солонянського відділу Дніпропетровської місцевої прокуратури № 2 ОСОБА_78 , при винесенні постанови від 27 липня 2016 року про визначення територіальної підслідності, діяв відповідно до закону та в межах наданих йому повноважень. 
6.73Захисник просив взнати недопустимими доказами протоколи слідчих експериментів за участю потерпілого ОСОБА_8 (т. 2, а.с. 138–142), свідка ОСОБА_27 (т. 2, а.с. 143–147) та свідка ОСОБА_79 (т. 2, а.с. 150–154) на підставі ч. 6 ст. 240 КПК України, оскільки в їхній описовій частині повністю (або частково) відсутній обов`язковий виклад умов і результатів проведення цієї процесуальної дії. Також визнати недопустимими доказами додатки до протоколів (оптичні диски DVD) з відеозаписами слідчих експериментів (т. 2, а.с. 142, 147, 154), оскільки всупереч ч. 3 ст. 105 КПК України на пакувальних конвертах дисків відсутні підписи учасників дії (потерпілого, свідків, статиста, захисників), що ставить під сумнів автентичність носіїв. Виключити відеозаписи з числа доказів через відсутність оригіналів, оскільки в матеріалах справи містяться лише копії (DVD-диски), а оригінальний технічний носій (мобільний телефон «Самсунг С 5», на який здійснювався первинний запис) суду не надано. Це суперечить ч. 3 ст. 107 КПК України та позбавляє суд можливості безпосередньо дослідити першоджерело і виключити факт монтажу чи підробки. Не покладати в основу вироку жодні відомості, отримані під час проведення вказаних слідчих експериментів.
6.74Проаналізувавши доводи захисника в цій частині суд вважає, що твердження захисту про те, що відсилка в описовій частині протоколів до безперервного відеозапису суперечить ч. 6 ст. 240 КПК України, ґрунтується на хибному тлумаченні норм процесуального права. Суд зазначає, що слідчий експеримент є динамічною процесуальною дією, змістом якої є відтворення рухів, жестів, взаєморозташування осіб та механізму події. Відповідно до ч. 2 ст. 240 та ч. 1 ст. 105 КПК України, відеозапис є офіційним та законним додатком до протоколу, що становить його невід`ємну частину. Зафіксовані на відеозаписі демонстрація потерпілим та свідками обставин нападу, за своєю точністю та інформативністю, переважають будь-який текстовий опис. Оскільки у вказаних протоколах зазначено, що хід події відтворювався «згідно з відеозаписом, який здійснювався безперервно», а сам диск є частиною протоколу, вимоги ч. 6 ст. 240 КПК України щодо фіксації умов і результатів дії слідчим повністю виконані через поєднання текстової форми та засобів технічної фіксації.
6.75Доводи захисника про те, що відсутність підписів потерпілого, свідків та статиста на конвертах дисків є підставою для визнання їх недопустимими доказами за ст. 86 КПК України, судом не приймаються. Усі учасники означених слідчих експериментів без жодних зауважень підписали безпосередньо самі протоколи слідчих експериментів. У тексті кожного протоколу чітко зазначено, що під час дії здійснювався відеозапис, який зафіксовано на відповідний технічний носій. Відсутність підписів на зовнішньому пакувальному матеріалі (конверті) є незначним технічним недоглядом (формальним порушенням), який не нівелює змісту самого доказу і не свідчить про порушення прав чи свобод людини. Будь-яких об`єктивних даних, які б вказували на те, що диски у конвертах були підмінені або модифіковані, стороною захисту суду не надано.
6.76Суд відхиляє твердження захисту про те, що надання суду DVD-дисків (які є копіями первинного запису з телефону «Самсунг С 5») без вилучення самого телефону, позбавляє ці диски доказового значення на підставі ч. 3 ст. 107 КПК України.
6.77Колегія суддів Верховного Суду у своїй постанові від 9 травня 2024 року у справі № 496/5125/15-к сформувала чітку та обов`язкову для застосування правову позицію щодо природи електронних доказів: «Визначальною ознакою електронного документа є відсутність жорсткої прив`язки до конкретного матеріального носія. Один і той самий електронний документ може одночасно існувати на кількох різних носіях. Всі примірники відповідного документа, кількість яких не є обмеженою, мають статус оригіналу і можуть відрізнятися лише за часом створення. Натомість матеріальний носій є лише способом збереження інформації і може бути додатково досліджений як речовий доказ. Аудіо-, відеозаписи, зафіксовані на долучених до протоколів процесуальних дій носіях, є оригіналами електронних документів».
6.78Спираючись на означений правовий висновок вищої судової інстанції, суд зазначає, що цифровий відеозапис слідчого експерименту, перенесений слідчим з пам`яті мобільного телефону «Самсунг С 5» на долучені до матеріалів справи оптичні DVD-диски, є самостійним оригіналом електронного документа. Наявність у справі саме такого примірника повністю відповідає вимогам ч. 3 ст. 107 КПК України.
6.79Під час судового розгляду судом було безпосередньо відтворено та досліджено цифрові файли відеозаписів слідчих експериментів із вказаних дисків (т. 2, а.с. 142, 147, 154). Суд констатує, що відеоряд є хронологічно послідовним, логічним та безперервним. Жодних ознак штучного втручання, технічного монтажу, склейки кадрів або фальсифікації цифрових даних судом не виявлено, а стороною захисту — не надано та не доведено. Всі учасники процесуальної дії (включаючи захисника) підписали відповідні протоколи без жодних зауважень щодо ходу чи технічного процесу фіксації експериментів.
6.80З огляду на це, суд визнає DVD-диски допустимими носіями оригіналів електронних документів, а доводи захисника про їхню недопустимість — відхиляє як такі, що спростовуються чинною практикою Верховного Суду.
6.81Таким чином всупереч посиланням сторони захисту фактичні дані встановлені судом отримано в порядку, визначеному КПК України, вони узгоджуються між собою, були предметом дослідження під час судового розгляду і згідно зі ст. 84 КПК України є доказами у кримінальному провадженні. Переконливих аргументів, які б свідчили про протилежне, ставили під сумнів законність збирання (формування), процесуального закріплення доказів, об`єктивність їх оцінки судом в аспекті ст. 94 КПК України, не наведено. 
Стосовно тверджень захисника про наявність в діях ОСОБА_3 необхідної оборони
6.82Відповідно до ч. 3 ст. 27 Конституції України, кожен має право захищати своє життя і здоров`я, життя і здоров`я інших людей від протиправних посягань.
6.83За положеннями ч. 1 ст. 36 КК України, необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони.
6.84Отже, виходячи з наведеного, право на необхідну оборону виникає лише за певних умов, визначених законом. Згідно з положеннями ст. 36 КК України, ці умови полягають у такому: оборона визнається необхідною лише у випадку, якщо дії, що становлять її зміст, вчинено з метою захисту охоронюваних законом: а) прав та інтересів особи, яка захищається; б) прав та інтересів іншої особи (фізичної чи юридичної); в) суспільних інтересів; г) інтересів держави; оборона може здійснюватись лише від суспільно небезпечного посягання, тобто діяння, ознаки якого передбачені КК; за загальним правилом необхідна оборона має бути своєчасною, право на неї втрачається після того, як посягання було припинено або закінчено, і необхідність застосування засобів захисту відпала; посягання має бути реальним, а не існувати лише в уяві того, хто захищається; шкода при необхідній обороні може бути заподіяна тільки тому, хто посягає; при необхідній обороні допускається заподіяння лише такої шкоди, яка є необхідною і достатньою в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання.
6.85Вирішуючи питання про правову кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_3 , суд виходить із необхідності чіткого кримінально-правового розмежування характеру вчиненого ним діяння (захисного удару-поштовху) та психічного ставлення обвинуваченого до тяжких наслідків, що настали у вигляді черепно-мозкової травми потерпілого ОСОБА_8 
6.86Як встановлено судом, безпосередньою першопричиною інциденту став раптовий, протиправний напад потерпілого ОСОБА_8 , який підійшов до ОСОБА_3 ззаду та почав завдавати йому ударів кулаками в область потилиці — анатомічно вразливого місця, ушкодження якого несуть пряму загрозу життю особи. Означена обставина, крім показів свідків, додатково підтверджується преюдиційною для даного кримінального провадження ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 13.03.2020 року.
6.87Згідно з ч. 1 ст. 36 КК України та ч. 3 ст. 27 Конституції України, кожна особа має невід`ємне право на захист свого життя і здоров`я від суспільно небезпечного посягання. За таких обставин, різкий розворот ОСОБА_3 на 180 градусів та нанесення ним ОСОБА_8 одного зустрічного удару в область голови праворуч та миттєвого відштовхування у груди ОСОБА_8 за своїм внутрішнім мотивом, спрямуванням та метою містили очевидні ознаки правомірної необхідної оборони, оскільки були вимушеною, екстреною реакцією самозбереження з метою негайного припинення побиття власного тіла.
6.88ОСОБА_3 діяв в умовах раптовості, в темний час доби при освітленні вуличних ліхтарів, а тому не мав об`єктивної можливості детально розрахувати силу свого захисного руху проти джерела небезпеки. Після падіння потерпілого обвинувачений повністю припинив будь-які дії та не виявляв подальшої агресії, що свідчить про відсутність у нього умислу на безпідставне заподіяння шкоди.
6.89Водночас суд зазначає, що правомірна діяльність особи у стані необхідної оборони виключає кримінальну відповідальність лише у випадку, якщо заподіяна посягаючому шкода є пропорційною та безпосередньо викликаною силами і засобами захисту (чи підпадає під виключні випадки ч. 5 ст. 36 КК України).
6.90Проте у даній справі наявне чітке кримінально-правове розмежування між юридичною оцінкою самого діяння (яке мало захисний характер та містило ознаки необхідної оборони) та його кінцевими тяжкими наслідками. Останні настали не внаслідок безпосереднього застосування фізичної сили обвинуваченого, а через дію сторонніх чинників (втрату рівноваги потерпілим у стані сп`яніння та удар об тверде покриття), що повністю виключає наявність умислу ОСОБА_3 на заподіяння тяжкої шкоди здоров`ю.
6.91Оскільки сам по собі захисний рух руки ОСОБА_3 (удар в область правої частини голови) спричинив потерпілому забій тканин обличчя праворуч, а весь комплекс тяжких, небезпечних для життя травм (втиснутий перелом скроні, забій мозку, кома) виник внаслідок наступного падіння потерпілого навзнак з висоти власного зросту та удару об твердий асфальт (що констатовано комісійною СМЕ № 126), в діях обвинуваченого відсутній умисел на заподіяння тяжкої шкоди. Відповідно, це повністю виключає як кваліфікацію за ч. 1 ст. 121 КК України (умисний злочин), так і за ч. 3 ст. 36 КК України (умисне перевищення меж необхідної оборони).
6.92Згідно з усталеною та послідовною судовою практикою Верховного Суду (зокрема, постановами Касаційного кримінального суду від 12.02.2019 р. у справі № 1/100/11, від 15.02.2023 р. у справі № 688/1271/21, від 04.12.2025 р. у справі № 754/15364/23), у випадках, коли особа виконує удар або поштовх з метою відбиття нападу (правомірний мотив захисту), але кінцеві тяжкі наслідки чи смерть настають не від фізичної сили цього удару, а через падіння потерпілого на тверду поверхню, дії винного кваліфікуються виключно за статтями, що передбачають відповідальність за необережний злочин.
6.93У такій правовій конструкції ознаки необхідної оборони (ст. 36 КК) виступають правовим та психологічним чинником, що повністю спростовує наявність у особи будь-якого злочинного умислу на заподіяння шкоди здоров`ю, проте не звільняє її від відповідальності за необережну форму вини щодо наслідків, які розвинулися пізніше.
6.94Суд констатує, що здійснивши удар в скроневу область голови праворуч і миттєво відштовхуючи ОСОБА_8 в груди, який перебував у стані помітного алкогольного сп`яніння, на твердому, деформованому асфальтованому покритті, ОСОБА_3 не передбачав можливості настання тяжких тілесних ушкоджень у потерпілого, хоча як притомна людина, за належної обачності, в даній конкретній обстановці міг і повинен був передбачити, що нетвереза людина від поштовху втратить рівновагу, впаде навзнак та отримає травму голови від удару об асфальт.
6.95Така форма вини за ч. 3 ст. 25 КК України є злочинною недбалістю (необережністю).
6.96З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що початковий правомірний характер захисних дій обвинуваченого ОСОБА_3 (відбиття нападу) в сукупності з його злочинною недбалістю щодо кінцевих наслідків падіння потерпілого, виключає склад злочину, передбачений ч. 1 ст. 121 КК України, та утворює повний склад кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 КК України (необережне тяжке тілесне ушкодження), за якою суд і здійснює перекваліфікацію діяння.

7.Мотиви призначення покарання та ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку і положення закону, якими керувався суд.

Загальні положення
7.1При призначенні покарання обвинуваченому, згідно з вимогами ст.ст.65-67 КК України та роз`ясненнями, що містяться в п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» (з наступними змінами), суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного, та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання, а також вимоги ч.2 ст.50 КК України, якою передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових злочинів.
7.2Зазначене узгоджується із положеннями ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч. 1 ст. 9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, якою встановлено, що кожен (…) при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено згідно із законом.
7.3При цьому, суд враховує позицію ЄСПЛ, що кримінальне покарання переслідує, як прийнято вважати, подвійну мету покарання і стримування від вчинення нових злочинів. Як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і у справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистого надмірного тягаря для особи».
Обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання
7.4Обставин, які, відповідно до ст. 66 КК України, пом`якшують покарання, судом не встановлено.
7.5Обставин, які, відповідно до ч. 1 ст. 67 КК України, обтяжують покарання, судом не встановлено.
Призначення покарання
7.6Під час вчинення кримінального правопорушення, за даним кримінальним провадженням, обвинувачений ОСОБА_3 був осудний у розумінні ст. 19 КК України. 
7.7При призначенні виду та міри покарання суд, реалізовуючи принципи справедливості та індивідуалізації покарання, враховуючи, що призначене покарання повинно бути не тільки карою, але і переслідувати цілі загальної та спеціальної превенції, вважає, що покарання повинно бути відповідним скоєному і сприяти виправленню обвинуваченого та запобіганню вчинення ним нових кримінальних правопорушень, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, обставини його вчинення і його наслідки, дані про особу ОСОБА_3 , який має вищу освіту, одружений, на утриманні перебувають двоє дітей, працює на посаді заступника начальника відділу охорони ДУ «Солонянська виправна колонія № 21», де позитивно характеризується, раніше не судимий, стан його здоров`я, стать та вік, неперебування на обліку у лікарів нарколога і психіатра, рівень культури та освіти, соціально-психологічні риси,думку потерпілого щодо покарання, відсутність обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання.
7.8Станом на 10.07.2016 року санкція ст. 128 КК України передбачала громадські роботи на строк від ста п`ятдесяти до двохсот сорока годин або виправні роботи на строк до двох років, або обмеження волі на строк до двох років. Згідно із Законом № 2617-VIII від 22.11.2018 до вказаної статті внесені зміни: абзац другий статті 128 доповнено словами "або позбавленням волі на той самий строк".
7.9Приймаючи до уваги сукупність вище перелічених обставин і те, що покарання є формою реалізації кримінальної відповідальності, а також другорядну роль кари як мети покарання, суд дійшов висновку, що необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_3 та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень буде покарання, встановлене в максимальних межах санкції ст. 128 КК України станом на 10.07.2016 року, із врахуванням положень ч. 2 ст. 5 КК України (зворотна дія закону про кримінальну відповідальність), тобто у виді 2 років обмеження волі без застосування положень ст. ст. 69, 75 КК України, що, на думку суду, відповідатиме вимогам статей 50, 65 КК України та принципам індивідуалізації, пропорційності і справедливості.
7.10Адекватність покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Саме на такій позиції ґрунтується рішення Конституційного Суду України від 02.11.2004 року №15рп/2004 у справі №1-33/2004 року.
7.11Призначене покарання, на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами осіб, які притягаються до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи).
7.12Таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.
7.13Призначаючи обвинуваченому зазначене вище покарання, суд виходить із того, що воно є достатнім для виправлення обвинуваченого і перевиховання, запобігання вчиненню нових злочинів, що відповідає його особі та є достатнім для досягнення передбачених ч. 2 ст. 50 КК України цілей покарання.

Звільнення від кримінальної відповідальності
7.14Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років, і до дня набрання вироком законної сили минуло 3 роки.
7.15Згідно з ч. 5 ст. 74 КК України за вироком суду особа може бути звільнена від покарання на підставах, передбачених ст. 49 КК України.
7.16За вимогами ч. 3 ст. 49 КК України перебіг давності переривається, якщо до закінчення зазначених у частинах першій та другій цієї статті строків особа вчинила новий злочин, за винятком нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі строком не більше двох років.
7.17Дії ОСОБА_3 перекваліфіковано з ч. 1 ст. 121 КК на ст. 128 КК, які було вчинено ним 10 липня 2016 року.
7.18Санкція ст. 128 КК України станом на 10.07.2016 року передбачає максимальне покарання у виді обмеження волі строком до 2 років.
7.19З урахуванням вище проаналізованих положень закону України про кримінальну відповідальність, зокрема, ст. 49 КК України, строк давності притягнення ОСОБА_3 до кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 КК України, закінчився 10 липня 2019 року. Вказане відповідно ч. 5 ст. 74 КК України є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 КК України.
7.20Відповідно до роз`яснень, які містяться у п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України №12 від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності», особа підлягає звільненню від кримінальної відповідальності за ст. 49 КК України якщо з дня вчинення нею злочину до набрання вироком законної сили минули певні строки давності і вона не ухилялася від слідства або суду та не вчинила нового злочину, таке звільнення є обов`язковим.
7.21При цьому, у приписах ч. 3 ст. 88 КК України йдеться про те, що особи, засуджені за вироком суду із звільненням від покарання або без призначення покарання, визнаються такими, що не мають судимості, що безперечно засвідчує, що кримінальний закон розрізняє як відмінні одна від іншої такі форми реалізації кримінальної відповідальності як звільнення від покарання та засудження без призначення покарання.
7.22При цьому такої форми реалізації кримінальної відповідальності як звільнення особи від призначення покарання в КК України не передбачено.
7.23Єдиною підставою не призначати винуватій особі покарання є випадки, коли санкцією закону, за яким засуджується особа, передбачено лише такі покарання, які з огляду на її вік чи стан не можуть бути до неї застосовані. В такому разі, за наявності відповідних підстав, суд повинен постановити обвинувальний вирок і звільнити особу від покарання без його призначення.
7.24Крім цього, відповідно до ч. 1 ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Зміст цієї норми закону про кримінальну відповідальність, на думку суду, вказує, що покарання розглядається законом не як теоретична абстракція, а як конкретний захід примусу, який застосовується судом, до конкретної особи, визнаної винною у вчиненні конкретного кримінального правопорушення, і полягає в конкретному передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.
7.25З огляду на це звільнення особи від покарання без його попереднього призначення, на думку суду, суперечить не тільки точному змісту указаних вище положень КК України, але й принципам формальної логіки, адже це вказуватиме на те, що особа буде звільнятися від того, що до неї не було застосовано (призначено), а лише тільки потенційно їй загрожувало.
7.26З огляду на вищевказане ОСОБА_3  слід звільнити від покарання на підставі ч. 5 ст. 74 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України.

8.Вирішення цивільного позову 
8.1Потерпілим ОСОБА_8 було подано цивільний позов, у якому він просив стягнути з обвинуваченого ОСОБА_3 грошові кошти у загальній сумі 10 040 240,73 грн, які складаються з відшкодування моральної шкоди у розмірі 10 000 000,00 грн та матеріальної шкоди у розмірі 40 240,73 грн, який обвинувачений ОСОБА_3 у судовому засіданні не визнав. 
8.2Відповідно до ст. 1166 ЦК України шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом.
8.3Статтею 1177 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.
8.4Згідно ст. 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.
8.5Відповідно до ст. 23 ЦК України - особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає - у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.
8.6Статтею 1168 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.
8.7Згідно роз`яснень, які містяться у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 року, розмір відшкодування моральної шкоди повинен визначатися судом залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних, тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має керуватися засадами розумності, виваженості, та справедливості.
8.8Так, в ході судового розгляду кримінального провадження повністю знайшло своє підтвердження завдання матеріальної шкоди потерпілому ОСОБА_8 на заявлену ним суму 40 240,73 грн., що підтверджується наданими останнім копіями чеків та рецептів, які відповідають лікарським призначенням, у зв`язку з чим суд вважає за необхідне в цій частині задовольнити позов в повному обсязі та стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_8 в рахунок відшкодування майнової шкоди 40 240,73 грн.
8.9Також судом встановлено, що внаслідок падіння потерпілому ОСОБА_8 було завдано тяжких тілесних ушкоджень. Це об`єктивно викликало у нього значний фізичний біль, тривалі душевні страждання, обумовило тривалий процес лікування та призвело до встановлення II групи інвалідності. Вказані обставини безперечно внесли негативні зміни в його життя, порушили звичний стереотип життєдіяльності та знизили якість соціального функціонування.
8.10Визначаючи розмір відшкодування, суд зобов`язаний врахувати характер поведінки самого потерпілого. Відповідно до ч. 2 ст. 1193 ЦК України, якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого розмір відшкодування має бути зменшений.
8.11Як беззаперечно встановлено судом під час дослідження обставин події (та підтверджено ухвалою від 13.03.2020 року), саме протиправна, агресивна поведінка потерпілого ОСОБА_8 стала першопричиною та рушійним чинником усього конфлікту. ОСОБА_8 першим вчинив підступний фізичний напад ззаду на ОСОБА_3 , який на той момент повністю вийшов із конфлікту і рухався спиною до нього. Окрім цього, ОСОБА_8 перебував у стані алкогольного сп`яніння, що позбавило його можливості скоординувати рухи тіла та втримати рівновагу після захисних дій обвинуваченого, що призвело до його падіння навзнак на асфальт.
8.12Таким чином, травма черепа стала наслідком дії грубої необережності самого потерпілого, який свідомо вчинив кримінальне правопорушення проти ОСОБА_3 (ст. 125 КК) у стані сп`яніння. Суд констатує, що ОСОБА_8 власною протиправною поведінкою власноруч створив умови для настання небезпечної ситуації та отримання ним ушкоджень.
8.13Згідно з усталеною практикою Верховного Суду, розмір моральної шкоди не може бути засобом безпідставного збагачення та має ґрунтуватися на засадах розумності та пропорційності. Заявлена позивачем сума у 10 000 000,00 грн є абсолютно абстрактною, не обґрунтованою жодним належним розрахунком та явно неспівмірною з характером вини ОСОБА_3 . Також суд враховує майновий стан обвинуваченого, наявність у нього джерел доходу та утриманців.
8.14З огляду на викладене, враховуючи глибину моральних страждань позивача (потерпілого) з одного боку, та вирішальний протиправний внесок самого потерпілого у виникнення шкоди з іншого, суд вважає, що сума у 100 000,00 грн у відшкодування моральної шкоди є справедливою, балансує інтереси сторін, повністю відповідає вимогам розумності та виваженості, а тому позов у частині моральної шкоди підлягає частковому задоволенню в цьому розмірі. У задоволенні решти позовних вимог про стягнення моральної шкоди слід відмовити.

9.Речові докази
9.1Судом вирішується питання про речові докази у справі в силу ч. 9 ст. 100 КПК України, яка відповідно передбачає, що питання про долю речових доказів і документів вирішується судом при ухваленні судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження в тому випадку, якщо такі речові докази або документи були надані суду.

10.Інші рішення щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку
10.1Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувались. Процесуальні витрати відсутні. 
Керуючись ст. ст. 369-376 КПК України, суд –

УХВАЛИВ:
ОСОБА_3  визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 КК України, і призначити йому покарання у виді обмеження волі на строк 2 (два) роки.

ОСОБА_3  звільнити від покарання на підставі ч. 5 ст. 74 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України.

Позовні вимоги  ОСОБА_8  до  ОСОБА_3  про відшкодування матеріальної шкоди та моральної шкоди – задовольнити частково.

Стягнути з  ОСОБА_3  на користь  ОСОБА_8  в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 40 240,73 (сорок тисяч двісті сорок) грн 73 коп, моральної шкоди 100 000,00 (сто тисяч) грн, в задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувались. Процесуальні витрати відсутні. 

Речові докази:
– чоловічу футболку темно-синього кольору та чоловічі шорти темно-синього кольору – повернути потерпілому ОСОБА_8 (т .2 а.п. 104).

Роз`яснити учасникам судового провадження право ознайомитися із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана сторонами кримінального провадження до Дніпровського апеляційного суду через Соборний районний суд м. Дніпра протягом тридцяти діб з дня проголошення вироку суду.

Суддя ОСОБА_1