Справа № 539/1827/26
Провадження № 2/539/1627/2026

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 червня 2026 року м.Лубни
Лубенський міськрайонний суд Полтавської області в складі:
головуючої судді Просіної Я.В.,
за участі секретаря судового засідання Левченко А.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Лубни в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості Договором позики,
встановив:
Представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі - ТОВ «ФК «ЄАПБ») Кудіна А.В. звернулася до Лубенського міськрайонного суду Полтавської області з позовом до ОСОБА_1 , в якому просить стягнути з відповідача суму заборгованості за Договором позики №7252851 в розмірі 24 525,00 грн та понесені судові витрати.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 18 серпня 2025 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Сіроко Фінанс» (далі ТОВ «Сіроко Фінанс») та ОСОБА_1 укладено договір позики № 7252851. Відповідно до умов договору Позикодавець зобов`язується передати Позичальнику у власність грошові кошти, на погоджений умовами Договору строк, шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок Позичальника, а Позичальник зобов`язується повернути Позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення Строку Позики, або достроково, та сплатити Позикодавцю плату (комісію та проценти) від суми позики.
23.01.2026 року первісним кредитором ТОВ «Сіроко Фінанс» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір Факторингу №23012026/3 у відповідності до умов якого ТОВ «Сіроко Фінанс» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» права вимоги до боржників, вказаними у Реєстрі боржників в тому числі і до відповідача.
Оскільки Відповідач не виконує зобов`язання за договором позики, утворилась заборгованість перед Позивачем, яка на момент подання позовної заяви становить 24525,00 грн, з яких: заборгованість за основною сумою боргу 7500,00 грн; заборгованість за відсотками 21,75 грн; заборгованість за комісією 2003,25 грн.; заборгованість за пенею 15000,00 грн., яку позивач просить стягнути з відповідача.
Ухвалою суду від 28 квітня 2026 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження. Окрім того, вищевказаною ухвалою в АТ «ПУМБ» було витребувано докази.
20 травня 2026 року від представника АТ «ПУМБ» до суду надійшли витребувані ухвалою суду від 28 квітня 2026 року докази.
Окрім того, 20 травня 2026 року від відповідача ОСОБА_1 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому вона зазначила, що дійсно була змушена звернутися за кредитними коштами через складні життєві обставини та тяжке матеріальне становище. На момент отримання коштів перебувала у скрутному фінансовому становищі та самостійно виховує дитину, будучи матір`ю-одиначкою. Крім того, на даний час паралельно здійснює погашення інших кредитних зобов`язань, що суттєво впливає на її фінансовий стан та можливість своєчасного виконання всіх платежів у повному обсязі. При цьому вона не ухилялась від виконання зобов`язань навмисно та не мала умислу завдати збитків кредитору. Разом з тим, не погоджується із розміром заявленої до стягнення заборгованості в частині нарахованих штрафних санкцій, пені, процентів та інших додаткових платежів, оскільки вважає їх надмірними, неспівмірними та такими, що суттєво погіршують її матеріальне становище. Заявлені позивачем штрафні санкції фактично призводять до значного збільшення суми боргу, що ставить її та її дитину у вкрай тяжке фінансове становище.
Враховуючи принципи справедливості, розумності та співмірності відповідальності, просила суд врахувати її матеріальне становище, наявність на утриманні дитини, а також факт погашення інших кредитних зобов`язань, та зменшити розмір стягнення.
Не заперечує щодо можливості погашення фактично отриманої суми кредиту (тіла кредиту), однак просила суд відмовити у стягненні пені, штрафів, завищених процентів та інших додаткових нарахувань.
Також просила суд врахувати, що для неї, як для матері-одиначки, одночасне стягнення значних штрафних санкцій створює надмірний фінансовий тягар та суттєво погіршує умови утримання дитини.
27 травня 2026 року через систему «Електронний суд» від представника позивача ОСОБА_2 до суду надійшла відповідь на відзив відповідно до якої представник просив позовні вимоги задовільнити в повному обсязі обґрунтовуючи відповідь на відзив тим, що ТОВ «ФК «ЄАПБ» детально ознайомившись з відзивом Відповідач, вважає його безпідставним, необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню, з огляду на наступне. 
Відповідачем укладено договір щодо отримання кредитних коштів, а саме: 18 серпня 2025р. між ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «СІРОКО ФІНАНС» (далі – Первісний кредитор, ТОВ «СІРОКО ФІНАНС») та ОСОБА_1 (далі – Відповідач або Позичальник) було укладено Договір Позики № 725285.
У відповідності до умов договору, їх підписання здійснювалось електронним підписом Позичальника, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора, який було надісланий на номер мобільного телефону вказаний Позичальником при укладанні договору.
Сторони узгодили розмір кредитів та позик, грошову одиницю, в якій надано кредити та позики, строк та умови користування коштами, що свідчить про наявність волі Відповідача для укладення договору в електронній формі, на погоджених умовах шляхом підписання Договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Зауважую, що для укладення вищевказаних договорів в електронному вигляді дані вносились шляхом заповнення відповідних форм на сайті товариств позичальником власноруч. Отже у відповідності до умов кожного з договорів, їх підписання здійснювалось електронним підписом Позичальника, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора, який було надісланий на номер мобільного телефону вказаний Позичальником при укладанні договору.
Із матеріалів справи вбачається, що договори між сторонами укладено в електронному вигляді, із застосуванням електронного підпису. При цьому Відповідач через особистий кабінет на веб-сайті Первісних кредиторів подав заявку на отримання кредиту за умовами, які вважав зручними для себе, та підтвердив умови отримання кредиту, після чого Первісні кредитори надіслали позичальнику за допомогою засобів зв`язку на зазначений ним номер телефону одноразовий ідентифікатор у вигляді смс-коду (одноразовий ідентифікатор - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності), який Відповідач використав для підтвердження підписання договору. Детальний порядок укладення договору передбачено п. 20-24 Договору №7252851.
Окрім того, представник позивача зазначає, що відповідачем не надано суду доказів, які б підтверджували належне виконання ним зобов`язань та які б спростовували суму заборгованості, оскільки вказаний договір є дійсним та ніким не скасованим. 
Отже, Позивачем доведено факт укладання Відповідачем договору позики в електронній формі, тому позовні вимоги Позивача є законними та обґрунтованими, а Відповідач намагається уникнути виконання взятих на себе зобов`язань. Відповідачем не заперечується факт укладеннявищевказаних договору позики належними доказами.
Крім того, зі змісту Договору Позики вбачається, що в них визначено основні істотні умови, характерні для такого виду договорів, а саме прямо зазначено суму кредиту, дату його видачі, строк надання коштів, розмір процентів, умови кредитування. Відповідач погодився на укладення договору саме такого змісту, про що свідчить підписання договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. 
Жодних заперечень з приводу того, що Відповідач не погодився з Правилами надання, позики Відповідачем при укладенні договорувисловлено не було. Ніяких застережень або зауважень з боку Відповідача, щодо неповного розуміння або незгоди з умовами договору або додаткової угоди під час їх підписання, до суду не подано. Слід зазначити, що у випадку неповного розуміння умов договору позики у Відповідача була можливість відмовитися від підписання даного договору, якою він не користався.
Отже, підписавши договір, Відповідач посвідчив свою обізнаність та згоду з їх умовами, волевиявлення учасників було вільним та відповідало їх внутрішній волі, правочин вчинено в формі, встановленій законом, та він був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлений ним, а саме отримання кредитних коштів позичальником, що і було здійснено сторонами. Відповідач з власної ініціативи звернувся за отриманням кредиту, позики до вільно обраної ним фінансової установи, отримавши від останньої всю передбачену законодавством інформацію перед укладанням договорів. 
Отже, укладений Кредитний договір було підписано сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору. Сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі. Під час укладення договорів не було порушено Закон України «Про захист прав споживачів». Згідно з умовами укладеного Договору Позики, Позичальник зобов`язується повернути кошти, сплатити проценти за користування коштами та виконати інші зобов`язання в повному обсязі у строки і на умовах, передбачених договором. Позивач вважає, що надані суду докази є належними, допустимими та достатніми для підтвердження факту укладання Договору Позики між Відповідачем та Первісним кредитором, та для обґрунтування розміру заборгованості Відповідача, вказаної у позовні заяві.
Представник позивача ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, в прохальній частині відповіді на відзив просив судові засідання проводити за відсутності представника позивача.
Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, причини неявки суду не повідомила. Про час, дату та місце розгляду справи була повідомлена належним чином.
У зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.
Судом встановлено, що 18.08.2025 року між ТОВ «СІРОКО ФІНАНС» та ОСОБА_1 був укладений договір позики № 7252851. Згідно з умовами даного договору відповідач отримав позику в сумі 7500,00 грн. Основні параметри: строк позики (строк договору) 30 днів; процентна ставка (фіксована)/ день 0,01 %, комісія 26,71 % від суми позики, що складає 2003,25 грн. Дата надання позики 18.08.2025, дата повернення позики 16.09.2025, денна процентна ставка 0,90 %, процентна ставка за понадстрокове користування позикою становить 5 % за день, пеня 5 %. Договір укладено та підписано сторонами в електронній формі (а.с. 6-9).
18.08.2025 року ТОВ «СІРОКО ФІНАНС» виконано умови договору позики та перерахувало ОСОБА_1 кошти в розмірі 7500,00 грн. на рахунок НОМЕР_1 , який зазначений ним у договорі, що підтверджується довідкою ТОВ «Европейська платіжна система» (а.с. 10).
Окрім того, відповідно до наданої АТ «ПУМБ» інформації в банку на ім`я ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) була випущена банківська платіжна картка № НОМЕР_3 до рахунку № НОМЕР_4 . Відповідно звіту по транзакціям по рахунку № НОМЕР_4 , що належить ОСОБА_1 18.08.2025 року вбачається надходження на карту у сумі 7500,00 грн.
Доказів того, що банківська картка з відповідним номером ОСОБА_1 не належить, матеріали справи не містять.
Отже, позивачем надано належні та допустимі докази укладення кредитного договору та отримання ОСОБА_1 кредитних коштів у сумі 7500,00 грн.
Таким чином, судом встановлено, що між сторонами існують договірні правовідносини.
Відповідно до норм ст. 11, 525, 629 ЦК України підставами для виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договір, який є обов`язковим для виконання сторонами, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Різновидом договору є кредитний договір, який обов`язково укладається в письмовій формі (ст. 1054, 1055 ЦК України, ст.13 Закону України «Про споживчий кредит»).
Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Частиною 1 ст. 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.
Згідно з ч. 1 ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.
Статтею 204 ЦК України встановлена презумпція правомірності правочину.
За правилом частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами.
Абзац 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.
Стаття 652 ЦК України дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
З урахуванням викладеного слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Особливості укладання кредитного договору та договору позики в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію» (далі - Закон).
У статті 3 Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Згідно з п. 6 ч.1 ст. 3 Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
При цьому, одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (п. 12 ч. 1 ст. 3 Закону).
За змістом ч.ч.3,4,6 ст.11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Відповідно до ч. 12 ст. 11 Закону електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Статтею 12 Закону визначено яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Так, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Судом встановлено, що договір позики між ОСОБА_1 та ТОВ «СІРОКО ФІНАНС» укладений у формі електронного документу, із застосуванням електронного підпису (за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора).
Таким чином, договір про надання позики підписаний відповідачем за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами даних правочинів.
Доказів протилежного матеріали справи не містять, відповідачем таких не надано, не доведено, що він не використовував одноразовий ідентифікатор для підписання електронної форми кредитного договору, що в силу положень статей 12, 81 ЦПК України є його процесуальним обов`язком.
Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор (ч. 1 ст. 510 ЦК України).
Законодавством також передбачені порядок та підстави заміни сторони (боржника чи кредитора) у зобов`язанні.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.
Відповідно до ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.
До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України).
23 січня 2026 року між ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» (Фактор) та ТОВ «СІРОКО ФІНАНС» (Клієнт) був укладений договір факторингу №23012026/3, відповідно до якого Фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату, а Клієнт відступити Факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав до третіх осіб боржників, включаючи суму основного зобов`язання (позики), плату за позикою (плату за процентною ставкою), процент за порушення грошових зобов`язань, право на одержання яких належить Клієнту. Перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені в реєстрі боржників, який формується згідно з додатком №1 та є невід`ємною частиною договору. Перехід від Клієнта до Фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами акту прийому-передачі реєстру боржників (а.с. 14-18).
Відповідно до Акту прийому-передачі реєстру боржників та Реєстру боржників №1 від 23 січня 2026 року за Договору факторингу № 23012026/3 від 23 січня 2026 року ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до відповідача ОСОБА_1 за договором позики № 7252851 на загальну суму заборгованості 24525,00 грн., з яких: сума заборгованості за основною сумою боргу 7500,00 грн., сума заборгованості за комісією 2003,25 грн., сума заборгованості за відсотками 21,75 грн., сума заборгованості за пенею 15000,00 грн. (а.с. 19, 21).
Відповідно до платіжної інструкції № 12 від 29 січня 2026 р. ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» сплачено ТОВ «СІРОКО ФІНАНС» 2 201 017,21 грн. за відступлення прав вимоги до Договору факторингу № 23012026/3 від 23 січня 2026 року. (а.с. 20).
Таким чином, ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» є новим кредитором, так як набуло право вимоги до відповідача за договором позики № 7252851 від 18.08.2025 р., а тому вправі вимагати погашення відповідачем заборгованості згідно з цього договору.
Згідно з ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до ст.610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
За змістом ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Відповідач належним чином своїх зобов`язань за договором позики не виконав, своєчасно позичені кошти та відсотки товариству не повернув, у зв`язку з чим утворилась заборгованість.
Відповідно до розрахунку заборгованості станом на 23.01.2026 року ОСОБА_1 має заборгованість перед ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» за договором позики № 7252851 від 18.08.2025 року в розмірі 24525,00 грн., з яких: сума заборгованості за основною сумою боргу - 7500,00 грн., сума заборгованості за відсоткам 21,75 грн., сума заборгованості за пенею 15000,00 грн., сума заборгованості за комісією 2003,25 грн. (а.с. 11-12).
З урахуванням викладеного, судом встановлено, що Позивач належними та допустимими доказами підтвердив факт існування заборгованості Відповідача та її розмір в частині заборгованості за основною сумою боргу та процентами. 
Водночас суд зазначає, що доводи викладені відповідачем у відзиві на позовну заяву суд не бере до уваги, оскільки вони не підтверджені письмовими доказами. Окрім того, відповідачем доказів спростування розрахунку заборгованості або належного виконання зобов`язань суду не надано.
Таким чином, враховуючи встановлені судом фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що вимоги Позивача в частині стягнення з Відповідача 7500,00 грн заборгованості за основною сумою боргу та процентами в сумі 21,75 грн за договором №7252851 від 18.08.2025 року є обґрунтованими, підтверджуються матеріалами справи та підлягають задоволенню.
Щодо нарахованої позивачем неустойки в розмірі 15000,00 грн. за прострочення позичальником зобов`язань з повернення кредиту, суд зазначає наступне.
Відповідно до п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Указом Президента України від 24.02.2022 р. № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією РФ проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, строк дії якого неодноразово продовжувався та діє на даний час.
Таким чином, нарахована позивачем неустойка в розмірі 15000,00 грн. стягненню не підлягає.
Щодо стягнення заборгованості за комісією за надання кредиту за договором в сумі 2003,25 грн, суд зазначає наступне.
Кредитним договором передбачено сплата позичальником комісії за надання кредиту.
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.
Отже, законом передбачено право банку чи іншої фінансової установи кредитодавця, встановлювати в договорі і вимагати сплати від позичальника комісій за додаткові та супутні послуги, пов`язані, зокрема, з наданням кредиту.
Водночас встановлення комісії за дії, які не є послугою, суперечить положенням закону.
В кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням кредиту, що надаються позивачу та за які кредитодавцем встановлена комісія за надання кредиту.
ВП ВС у постанові від 13.07.2022 у справі №363/1834/17 зазначив, що банк неповноважний стягувати з позичальника плату за дії, які не становлять банківську послугу, яку замовив позичальник (або супровідну до неї), а є наслідком реалізації прав та обов`язків банку за кредитним договором і відповідають економічним потребам самого банку.
Також, колегія суддів ВП ВС у постановах від 13.07.2022 у справі №363/1834/17, 01.06.2021 у справі № 910/12876/19 зауважила, що сторони не можуть у договорі визначати взаємні права й обов`язки у спосіб, який суперечить існуючому публічному порядку, порушує положення Конституції України, не відповідає передбаченим статтею 3 ЦК України загальним засадам цивільного законодавства, що обмежують свободу договору, зокрема справедливості, добросовісності, розумності (пункт 6 частини першої вказаної статті). Домовленість сторін договору про врегулювання відносин усупереч існуючим у законодавств обмеженням не спричиняє встановлення відповідного права та/або обов`язку, як і його зміни та припинення. Тому підписання договору не означає безспірності його умов, якщо вони суперечать законодавчим обмеженням.
Таким чином, вимога про стягнення комісії за надання кредиту є недоведеною і задоволенню не підлягає.
Стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто, таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.
У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли унаслідок укладення договору, підлягають виконанню.
Договір, укладений між відповідачем ОСОБА_1 та первісним кредитором, договір факторингу у встановленому порядку недійсними не визнані, тобто, в силу положень статті 204 ЦК України діє презумпція правомірності указаних правочинів.
У цій справі позичальник не довів належного повернення кредитних коштів у розмірі та на умовах, визначених спірним договором, презумпція правомірності якого не спростована.
Фактично, порушене право кредитора залишилось незахищеним, а тому підлягає захисту в судовому порядку.
Таким чином, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованості за договором позики №7252851 від 18.08.2025 року в сумі 7521,75 грн.
Згідно з частиною 1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, отже, з Відповідача на користь Позивача необхідно стягнути судовий збір в сумі 816,55 грн.
На підставі викладеного, ст. 207, 517, 526, 1048, 1049, 1054, 1077 ЦК України, керуючись ст. 12, 81, 141, 247, 263-265 ЦПК України, суд
ухвалив:
Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості Договором позики - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за Договором позики №7252851 від 18.08.2025 року в сумі 7521 (сім тисяч п`ятсот двадцять одна) грн 75 коп.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» судовий збір в розмірі 816 (вісімсот шістнадцять) грн 55 коп.
Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Оскарження рішення не зупиняє його виконання.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Відомості про учасників справи згідно п. 4 ч. 5 ст.265 ЦПК України:
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Європейська агенція з повернення боргів», код ЄДРПОУ 35625014, місцезнаходження: 07400, Київська область, Броварський район, м.Бровари, вул.Лісова, буд.2;
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 .

Суддя Я.В.Просіна