ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2026 року 	м. Полтава	Справа № 440/3679/26	

Полтавський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Шевякова І.С. розглянув у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження справу за позовом Комунального підприємства "МУНІЦИПАЛЬНА ВАРТА" Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання протиправним та скасування рішення.
Позовні вимоги:
визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 04.03.2026 №27 в частині повернення коштів Фонду у розмірі 66 618,92 грн та застосування фінансових санкцій суми штрафу в розмірі 50 % суми неправомірно витрачених страхових коштів в розмірі 33 309,46 грн. 
Під час розгляду справи суд

В С Т А Н О В И В:

Позивач Комунальне підприємство "МУНІЦИПАЛЬНА ВАРТА" Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області звернулось до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання протиправним та скасування рішення.
Ухвалою від 06 квітня 2026 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи (у письмовому провадженні), витребувано докази. 

Аргументи учасників справи
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області у період з 05.02.2026 по 18.02.2026 проведено документальну перевірку правильності використання страхувальником коштів Фонду соціального страхування на виконання акту перевірки від 16.00-1003-3-14. За результатами перевірки складено акт документальної перевірки правильності використання страхувальником коштів від 18.02.2026 №1600-1003-14.
На підставі вказаного акта перевірки Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області прийнято рішення від 04.03.2026 №27 про повернення коштів та застосування фінансових санкцій за порушення законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, яким до КП «Муніципальна варта» застосовано фінансові санкції у розмірі 33 3309,46 грн та зобов`язано повернути неправомірно витрачені страхові кошти у сумі 66 618,92 грн. Загальна сума коштів становить 99 928,38 грн.
Позивач вважає вказане рішення протиправним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки викладені в акті перевірки висновки не відповідають фактичним обставинам справи та вимогам законодавства.
Позивач зазначає, що одним із порушень, покладених в основу спірного рішення, стало твердження відповідача про неправомірність виплати допомоги по тимчасовій непрацездатності працівнику ОСОБА_1 за листком непрацездатності серії АЛД №286898. На думку позивача, листок непрацездатності був оформлений та виданий у встановленому законодавством порядку, а внесені до нього виправлення відповідали вимогам Інструкції про порядок заповнення листка непрацездатності, затвердженої наказом МОЗ України, Мінпраці, Фонду соціального страхування та Фонду соціального страхування від нещасних випадків №532/274/136-ос/1406 від 03.11.2004. Позивач наголошує, що виправлення були посвідчені належним чином записом «Виправленому вірити», підписом лікаря та печаткою закладу охорони здоров`я, а тому підстави вважати листок непрацездатності недійсним відсутні.
Крім того, позивач не погоджується із висновками відповідача щодо неправомірності нарахування та виплати допомоги по тимчасовій непрацездатності працівнику ОСОБА_2 за низкою листків непрацездатності у 2023 році. Позивач зазначає, що листки непрацездатності були сформовані в електронному реєстрі листків непрацездатності у відповідності до вимог чинного законодавства, а страхувальник не наділений повноваженнями здійснювати перевірку правильності формування медичних висновків чи оцінювати законність їх видачі закладами охорони здоров`я. У той же час йому не було відомо про встановлення ОСОБА_2 групи інвалідності. 
Також позивач зазначає, що законодавством України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування не покладено на роботодавця обов`язку перевіряти страховий стаж працівника шляхом самостійного аналізу відомостей Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування понад ті дані, які наявні у страхувальника на момент призначення виплат. Позивачу, як страхувальнику, не було повідомлено працівником про встановлення останньому групи інвалідності. Також позивач стверджував, що не існують механізми автоматичного отримання інформації про встановлення працівнику групи інвалідності. На переконання позивача, усі виплати були здійснені на підставі належно оформлених документів та в межах компетенції страхувальника.
Позивач вказує, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 04.03.2026 №27 прийняте без урахування усіх фактичних обставин справи, із неправильним застосуванням норм матеріального права, а тому порушує права та законні інтереси КП «Муніципальна варта» як страхувальника у сфері загальнообов`язкового державного соціального страхування.
У зв`язку із наведеним позивач просить суд визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 04.03.2026 №27 про повернення коштів та застосування фінансових санкцій за порушення законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а також стягнути з відповідача понесені судові витрати.
22 квітня 2026 року до суду надійшов відзив Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на позовну заяву, у якому відповідач просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. В обґрунтування своєї позиції відповідач зазначив, що підставою для прийняття рішення від 04.03.2026 №27 про повернення коштів та застосування фінансових санкцій став акт документальної перевірки правильності використання страхувальником коштів від 18.02.2026 №1600-1003-14, складений за результатами перевірки КП «Муніципальна варта». Відповідач указав, що під час перевірки було встановлено неправомірне використання страхових коштів на загальну суму 66 618,92 грн,оскільки у ході перевірки працівниками ГУ ПФУ в Полтавській області були виявлені порушення при призначенні та виплаті допомоги по тимчасовій непрацездатності.
23 квітня 2026 року позивачем подано відповідь на відзив, у якій представник КП «Муніципальна варта» Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області зазначив про необґрунтованість доводів відповідача та просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
Позивач указав, що листки непрацездатності формуються лікуючим лікарем на підставі медичного висновку про тимчасову непрацездатність, а страхувальник не наділений повноваженнями перевіряти правильність встановлення діагнозу чи обґрунтованість видачі медичних документів. Також позивач зазначив, що після отримання інформації про закриття листків непрацездатності ним було вжито заходів щодо нарахування та виплати матеріального забезпечення відповідно до вимог законодавства.
Крім того, позивач наголосив, що твердження відповідача щодо неправомірності виплат ОСОБА_2 є безпідставними, а витрати на виплату допомоги по тимчасовій непрацездатності у сумі 62131,14 грн здійснені відповідно до вимог чинного законодавства.
Також позивач звернув увагу суду на те, що у відзиві відповідача містяться посилання на заперечення філії «УГВ-сервіс» АТ «Укргазвидобування», яка не є учасником даної справи та не має відношення до предмета спору. У зв`язку із цим позивач просив суд не брати до уваги відповідні доводи відповідача.
У відповіді на відзив позивач також зазначив, що притягнення головного бухгалтера КП «Муніципальна варта» до адміністративної відповідальності не впливає на предмет спору та не підтверджує правомірності оскаржуваного рішення про повернення коштів і застосування фінансових санкцій.
24 квітня 2026 року до суду надійшов уточнений відзив Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, поданий на заміну відзиву від 21.04.2026 №1600-0903-7/32800. У вказаному відзиві відповідач просив залишити без розгляду попередній відзив №1600-0903-7/32800 від 21.04.2026, прийняти новий відзив та відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. За змістом поданий 24.04.2026 відзив містить аналогічну правову позицію відповідача щодо правомірності рішення №27 від 04.03.2026, обґрунтованості висновків акта перевірки та наявності підстав для повернення страхових коштів і застосування фінансових санкцій.
04 червня 2026 року позивачем подано клопотання про долучення доказів. 

Обставини справи, встановлені судом 
Судом установлено, що Комунальне підприємство «Муніципальна варта» Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області є страхувальником у розумінні Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Полтавській області.
З 05.02.2026 по 18.02.2026 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області проведено документальну перевірку правильності використання страхових коштів та достовірності поданих страхувальником відомостей для отримання коштів Фонду за період з 18.02.2023 по 18.02.2026, за результатами якої складено акт №1600-1003-3-14 від 18.02.2026.
В акті перевірки відповідач зазначив, що КП «Муніципальна варта» допустило порушення порядку використання страхових коштів, а саме здійснило виплату допомоги по тимчасовій непрацездатності працівникам за листками непрацездатності, які, на думку відповідача, були оформлені з порушенням вимог законодавства.
Зокрема, перевіркою встановлено порушення щодо виплати допомоги по тимчасовій непрацездатності працівнику ОСОБА_1 за листком непрацездатності серії АЛД №286898. Відповідач дійшов висновку, що вказаний листок непрацездатності виданий із порушенням Інструкції про порядок видачі документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян, оскільки містив виправлення у графі «Виправленому вірити». У зв`язку з цим Пенсійний фонд вважав неправомірною виплату допомоги у сумі 1220,12 грн.
Крім того, в акті перевірки зазначено про неправомірне нарахування та виплату допомоги по тимчасовій непрацездатності працівнику ОСОБА_2 за низкою листків непрацездатності у період з квітня по жовтень 2023 року. Відповідач указав, що після встановлення працівнику ІІІ групи інвалідності медико-соціальною експертною комісією допомога по тимчасовій непрацездатності продовжувала виплачуватися, у зв`язку з чим зроблено висновок про порушення вимог статті 22 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування». Загальна сума таких виплат, яку відповідач визнав неправомірною, склала 62 131,14 грн грн.
Також відповідачем встановлено порушення щодо виплати допомоги по тимчасовій непрацездатності працівникам ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 у загальному розмірі 3 267,66 грн. Указано, що страховий стаж працівників за даними Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування становив менше шести місяців, а тому допомога повинна була обчислюватися виходячи з мінімальної заробітної плати.
За результатами перевірки Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області прийнято рішення №27 від 04.03.2026 про повернення страхових коштів та застосування фінансових санкцій. Відповідно до зазначеного рішення до КП «Муніципальна варта» застосовано фінансові санкції у розмірі 33 309,46 грн та визначено до повернення неправомірно витрачені страхові кошти у сумі 66 618,92 грн, що загалом становить 99 928,38 грн.
Не погоджуючись із висновками перевірки та рішенням відповідача, позивач звернувся до суду із даним адміністративним позовом.

Норми права, які підлягають застосуванню 
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
Згідно із частиною першою статті 2 Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування законодавство України у сфері загальнообов`язкового державного соціального страхування складається з цих Основ, законів України та інших нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до них. 
Правові, фінансові та організаційні засади загальнообов`язкового державного соціального страхування, гарантії працюючим громадянам щодо їх соціального захисту у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності визначені Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» №1105-XIV. 
За приписами статті 4 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» №1105-XIV уповноваженим органом управління в системі загальнообов`язкового державного соціального страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та від нещасного випадку є Пенсійний фонд України. Уповноважений орган управління є держателем та адміністратором електронного реєстру листків непрацездатності як складової частини реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування. 
Відповідно до статті 5 Закону №1105-XIV основними завданнями уповноваженого органу управління та його територіальних органів є, зокрема, проведення перевірки обґрунтованості видачі, продовження листків непрацездатності і документів, що є підставою для їх формування, на базі інформації з електронних систем та реєстрів, а також здійснення контролю за використанням страхувальниками та застрахованими особами страхових коштів. Уповноважений орган управління та його територіальні органи здійснюють контроль за використанням страхових коштів, перевірку правильності їх використання страхувальниками із застосуванням ризик-орієнтованих підходів, контроль за веденням і достовірністю обліку та звітності щодо їх надходження та використання, застосовують у встановленому законодавством порядку фінансові санкції та накладають адміністративні штрафи. 
Згідно зі статтею 6 Закону №1105-XIV уповноважений орган управління та його територіальні органи мають право перевіряти обґрунтованість видачі, продовження листків непрацездатності і документів, що є підставою для їх формування, на базі інформації з електронних систем та реєстрів; перевіряти достовірність відомостей, поданих страхувальником для отримання страхових коштів, дотримання порядку використання страхувальником наданих йому страхових коштів; отримувати необхідні пояснення з питань, що виникають під час перевірки; накладати і стягувати фінансові санкції та адміністративні штрафи, передбачені законом за порушення вимог цього Закону. Уповноважений орган управління та його територіальні органи зобов`язані здійснювати контроль за дотриманням порядку використання страхувальником страхових коштів, контролювати правильність витрат за соціальним страхуванням, а також стягувати надміру сплачені страхові кошти з юридичних і фізичних осіб у встановленому законом порядку. 
Частиною другою статті 7 Закону №1105-XIV передбачено, що на відносини у сфері здійснення контролю за своєчасністю подання та достовірністю поданих страхувальником відомостей щодо отримання страхових коштів та дотримання порядку їх використання не поширюється дія Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності». 
Відповідно до статті 8 Закону №1105-XIV роботодавець як страхувальник зобов`язаний здійснювати застрахованим особам у разі настання страхового випадку відповідний вид страхових виплат та надання соціальних послуг згідно з цим Законом; вести облік страхових коштів і своєчасно надавати страховику встановлену звітність щодо цих коштів; під час перевірки правильності використання страхових коштів та достовірності поданих роботодавцем даних надавати посадовим особам уповноваженого органу управління необхідні документи та пояснення; допускати посадових осіб уповноваженого органу управління для здійснення перевірок правильності використання страхових коштів. Достовірність зазначених у документах відомостей перевіряється уповноваженим органом управління. У разі подання недостовірних відомостей, використання роботодавцем страхових коштів з порушенням встановленого порядку роботодавець добровільно чи на підставі рішення суду повинен відшкодувати страховику заподіяну шкоду. У разі порушення порядку використання страхових коштів роботодавець відшкодовує уповноваженому органу управління в повному обсязі неправомірно витрачену суму страхових коштів та/або вартість наданих соціальних послуг і сплачує штраф у розмірі 50 відсотків такої суми. 
Згідно зі статтею 9 Закону №1105-XIV застрахована особа має право на отримання у разі настання страхового випадку страхових виплат та соціальних послуг, передбачених цим Законом, а також на оскарження дій страховика, роботодавця щодо надання страхових виплат та соціальних послуг і судовий захист своїх прав. Застрахована особа зобов`язана надавати страхувальнику, страховику достовірні документи, на підставі яких призначаються страхові виплати та надаються соціальні послуги відповідно до цього Закону, а також своєчасно повідомляти роботодавця та страховика про обставини, що впливають на умови або зміну розміру страхових виплат та соціальних послуг. Застраховані особи несуть відповідальність згідно із законом за незаконне одержання з їх вини страхових виплат та соціальних послуг за соціальним страхуванням. 
Відповідно до статті 10 Закону №1105-XIV застраховані особи, страхувальники, інші особи, які перебувають у правовідносинах, передбачених цим Законом, мають право на оскарження рішень, дій (бездіяльності) територіальних органів уповноваженого органу та їх посадових осіб у судовому порядку. 
За змістом статті 12 Закону №1105-XIV право на страхові виплати за страхуванням у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності мають застраховані особи, а таке право виникає з настанням страхового випадку в період роботи, якщо інше не передбачено законом. 
Статтею 13 Закону №1105-XIV визначено, що за страхуванням у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності надається, зокрема, допомога по тимчасовій непрацездатності. 
Відповідно до статті 15 Закону №1105-XIV допомога по тимчасовій непрацездатності надається застрахованій особі у формі страхових виплат, які повністю або частково компенсують втрату заробітної плати (доходу), у разі тимчасової непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не пов`язаної з нещасним випадком на виробництві. Допомога по тимчасовій непрацездатності у випадках, зазначених у пунктах 1 і 7 частини першої цієї статті, виплачується уповноваженим органом управління застрахованим особам з шостого дня непрацездатності за весь період до відновлення працездатності або до встановлення інвалідності відповідно до законодавства. Допомога по тимчасовій непрацездатності по догляду за хворою дитиною віком до 14 років, якщо вона потребує стаціонарного лікування, виплачується застрахованій особі з першого дня за весь час її перебування у стаціонарі разом з хворою дитиною. 
Частиною першою статті 16 Закону №1105-XIV передбачено, що допомога по тимчасовій непрацездатності не надається, зокрема, за період тимчасової непрацездатності, зазначений у листку непрацездатності, визнаному необґрунтованим. 
Статтею 22 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» №1105-XIV передбачено, що допомога по тимчасовій непрацездатності виплачується застрахованим особам залежно від страхового стажу у розмірах, визначених цією статтею, та компенсує втрату заробітної плати (доходу) за період тимчасової непрацездатності. Допомога по тимчасовій непрацездатності застрахованим особам надається у формі матеріального забезпечення, яке повністю або частково компенсує втрату заробітної плати (доходу). 
Відповідно до статті 23 Закону №1105-XIV підставою для відмови в наданні допомоги по тимчасовій непрацездатності є, зокрема, одержання застрахованою особою травм або захворювання при вчиненні нею кримінального правопорушення; умисне заподіяння шкоди своєму здоров`ю; перебування під арештом і проведення судово-медичної експертизи; примусове лікування, призначене за постановою суду; тимчасова непрацездатність у зв`язку із захворюванням або травмою, що сталися внаслідок алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння або дій, пов`язаних із таким сп`янінням; перебування у відпустці без збереження заробітної плати, творчій відпустці, додатковій відпустці у зв`язку з навчанням. 
Згідно з частиною третьою статті 30 Закону №1105-XIV рішення про призначення страхової виплати за страхуванням у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності приймається страхувальником або уповноваженими ним особами. Страхувальник приймає рішення про відмову в призначенні або припиненні страхової виплати повністю або частково, розглядає підставу і правильність видачі документів, які є підставою для надання страхових виплат та соціальних послуг. 
Відповідно до статті 31 Закону №1105-XIV підставою для призначення допомоги по тимчасовій непрацездатності є сформований на основі медичного висновку про тимчасову непрацездатність листок непрацездатності. Документи, що є підставою для надання допомоги по тимчасовій непрацездатності, порядок видачі, продовження та обліку листків непрацездатності встановлюються центральним органом виконавчої влади у сфері охорони здоров`я за погодженням з уповноваженим органом управління. 
Відповідно до абзацу 2 пункту 29 Порядку обчислення середньої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) для розрахунку виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.09.2001 №1266, якщо протягом дванадцяти місяців перед настанням страхового випадку за даними Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування застрахована особа має страховий стаж менше шести місяців, середня заробітна плата для розрахунку допомоги по тимчасовій непрацездатності та оплати перших п`яти днів тимчасової непрацездатності за рахунок коштів роботодавця визначається виходячи з нарахованої заробітної плати, з якої сплачуються страхові внески, але в розрахунку на місяць не вище розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом у місяці настання страхового випадку. 
Пунктом 1.2 Положення про комісію (уповноваженого) із страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, затвердженого постановою правління Фонду соціального страхування України від 19.07.2018 №13, передбачено, що комісія (уповноважений) із соціального страхування підприємства діє відповідно до частини третьої статті 30 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та у своїй діяльності керується зазначеним Законом, Статутом Фонду соціального страхування України, цим Положенням, а також іншими нормативно-правовими актами, які регулюють питання матеріального забезпечення за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням. 
Згідно з пунктом 2.2 вказаного Положення комісія (уповноважений) із соціального страхування підприємства зобов`язана приймати рішення про призначення матеріального забезпечення; приймати рішення про відмову в призначенні матеріального забезпечення або припинення його виплати повністю чи частково; розглядати підстави і правильність видачі та заповнення листків непрацездатності та інших документів, які є підставою для надання матеріального забезпечення; здійснювати контроль за правильним нарахуванням і своєчасною виплатою матеріального забезпечення; брати участь у перевірках, що здійснюються контролюючими органами, а також вживати заходів щодо усунення виявлених порушень. 

Висновки щодо правозастосування
Щодо встановленого під час перевірки порушення, пов`язаного із призначенням та виплатою допомоги по тимчасовій непрацездатності ОСОБА_1 . 
Як вбачається з акта перевірки, відповідач дійшов висновку про те, що допомога по тимчасовій непрацездатності за листком непрацездатності АЛД №286898 від 03.02.2021 була призначена та виплачена за листком непрацездатності, виданим не у встановленому порядку, оскільки на бланку листка непрацездатності містилося більше двох виправлень. Крім того, відповідачем зазначено, що комісією із соціального страхування не розглядалися підстави та правильність видачі і заповнення листка непрацездатності, а також не здійснювався контроль за правильністю нарахування матеріального забезпечення. За висновками відповідача, неправомірні витрати за вказаним листком непрацездатності склали 1220,12 грн щодо ОСОБА_1 .
Судом установлено, що підставою для висновку відповідача про неправомірне використання страхових коштів у сумі 1220,12 грн став листок непрацездатності серії АЛД №286898, виданий ОСОБА_1 .
Відповідно до положень пункту 1.1 Інструкції про порядок видачі документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян, затвердженої наказом Міністерства охорони здоров`я України від 13.11.2001 №455, тимчасова непрацездатність працівників засвідчується листком непрацездатності.
Згідно з підпунктом 1.3.1 пункту 1.3 Інструкції №455 листок непрацездатності видається громадянам України, які працюють на умовах трудового договору на підприємствах, в установах та організаціях незалежно від форми власності.
Положеннями пункту 1.4 Інструкції №455 передбачено, що право видачі листків непрацездатності надається лікуючим лікарям державних і комунальних закладів охорони здоров`я, а також іншим визначеним цією Інструкцією медичним працівникам.
Пунктами 1.6 та 1.7 Інструкції №455 встановлено, що видача документів, які засвідчують тимчасову непрацездатність, здійснюється лікуючим лікарем після особистого огляду хворого та внесення відповідного запису до медичної документації.
Відповідно до Інструкції про порядок заповнення листка непрацездатності, затвердженої наказом Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства праці та соціальної політики України, Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності та Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 03.11.2004 №532/274/136-ос/1406, листок непрацездатності є підставою для звільнення від роботи та призначення матеріального забезпечення застрахованій особі у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю.
Судом встановлено, що листок непрацездатності серії АЛД №286898 містив одне виправлення у графі щодо місця роботи працівника, а саме закреслення помилково зазначеної назви підприємства із внесенням правильного запису «КП «Муніципальна варта» КМР вірно», що підтверджено підписом та відбитком печатки закладу охорони здоров`я «Для листків непрацездатності».
Відповідно до пункту 4.5 Інструкції №532 у разі помилок у тексті здійснюється виправлення тексту, що підтверджується записом «Виправленому вірити», підписом лікуючого лікаря та печаткою закладу охорони здоров`я «Для листків непрацездатності», при цьому на бланку листка непрацездатності дозволяється не більше двох виправлень.
Таким чином, наявне у листку непрацездатності виправлення було здійснено у порядку, прямо передбаченому Інструкцією №532, засвідчене відповідною печаткою закладу охорони здоров`я «Для листків непрацездатності» та не свідчить про недійсність листка непрацездатності чи відсутність у працівника права на отримання допомоги по тимчасовій непрацездатності.
За таких обставин суд доходить висновку, що саме по собі виправлення у листку непрацездатності не може бути підставою для висновку про неправомірне використання позивачем страхових коштів та застосування фінансових санкцій.
При цьому суд звертає увагу, що сам відповідач у акті перевірки, покладеному в основу оскаржуваного рішення, зазначає, що у листку непрацездатності, за правилом відповідної норми, може бути не більше двох виправлень. При цьому відповідач ні в акті перевірки, ні в інших документах, ні у відзиві не вказує та не пояснює, де саме він виявив друге виправлення досліджуваного листка непрацездатності. Суд не вбачає іншого виправлення, крім описаного. Тому листок непрацездатності щодо захворювання ОСОБА_1 , на думку суду, є юридично дійсним і підлягає врахуванню. 
Щодо встановленого під час перевірки порушення, пов`язаного із призначенням та виплатою допомоги по тимчасовій непрацездатності ОСОБА_2 після встановлення групи інвалідності, суд зазначає наступне.
Як вбачається з акта документальної перевірки, відповідач дійшов висновку про порушення позивачем порядку використання коштів Фонду у зв`язку з призначенням та виплатою допомоги по тимчасовій непрацездатності ОСОБА_2 за період після встановлення йому інвалідності з 01.05.2023, а також у зв`язку з нездійсненням контролю за правильністю нарахування страхових виплат.
За висновками відповідача, неправомірні виплати склали 62 131,14 грн, а саме: за листком непрацездатності №7605487-2014515248-1 за період з 28.04.2023 по 12.05.2023 у сумі 4360,08 грн; за листком непрацездатності №7605487-2014805806-1 за період з 13.05.2023 по 31.05.2023 у сумі 6903,46 грн; за листком непрацездатності №7605487-2015135210-1 за період з 01.06.2023 по 23.06.2023 у сумі 8356,82 грн; за листком непрацездатності №7605487-2015502356-1 за період з 24.06.2023 по 07.07.2023 у сумі 5086,76 грн; за листком непрацездатності №7605487-2015708018-1 за період з 08.07.2023 по 17.07.2023 у сумі 3633,40 грн; за листком непрацездатності №7605487-2015857796-1 за період з 18.07.2023 по 28.07.2023 у сумі 3996,74 грн; за листком непрацездатності №7605487-2016027220-1 за період з 29.07.2023 по 09.08.2023 у сумі 4360,08 грн; за листком непрацездатності №7605487-2016204846-01 за період з 10.08.2023 по 14.08.2023 у сумі 1816,70 грн; за листком непрацездатності №7605487-2016280104-1 за період з 15.08.2023 по 31.08.2023 у сумі 6176,78 грн; за листком непрацездатності №7605487-2016552540-01 за період з 01.09.2023 по 20.09.2023 у сумі 7266,80 грн; за листком непрацездатності №7605487-2016930783-1 за період з 21.09.2023 по 09.10.2023 у сумі 6903,46 грн; за листком непрацездатності №7605487-2017322812-1 за період з 10.10.2023 по 18.10.2023 у сумі 3270,06 грн.
Пунктом 1 частини першої статті 15 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» №1105-XIV визначено, що допомога по тимчасовій непрацездатності надається застрахованій особі у формі страхових виплат, які повністю або частково компенсують втрату заробітної плати у разі тимчасової непрацездатності внаслідок захворювання або травми.
Відповідно до частини другої статті 15 Закону №1105-XIV допомога по тимчасовій непрацездатності виплачується застрахованій особі за весь період до відновлення працездатності або до встановлення медико-соціальною експертною комісією інвалідності.
Судом установлено, що перший листок непрацездатності ОСОБА_2 , зазначений в акті, був відкритий 28.04.2023, тоді як інвалідність останньому встановлено з 01.05.2023.
Разом із тим відповідно до Порядку видачі (формування) листків непрацездатності в Електронному реєстрі листків непрацездатності, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 17.06.2021 №1234, на підставі даних медичних висновків, що складають один випадок тимчасової непрацездатності, формуються листки непрацездатності як продовження одного страхового випадку.
При цьому зазначеним Порядком передбачено, що період тимчасової непрацездатності у листку непрацездатності може бути скорочено на підставі надходження даних про встановлення особі групи інвалідності, а дата закриття листка непрацездатності у такому випадку відповідає даті встановлення групи інвалідності медико-соціальною експертною комісією.
Також згідно з Положенням про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 №1317, якщо комісією не приймається рішення про продовження строку тимчасової непрацездатності, листок непрацездатності закривається датою проведення огляду.
Отже, законодавством прямо врегульовано механізм автоматичного закриття або скорочення періоду тимчасової непрацездатності у разі встановлення особі інвалідності за тим самим страховим випадком.
Водночас матеріали справи не містять доказів того, що листки непрацездатності ОСОБА_2 були визнані сформованими помилково, скориговані, скорочені або закриті у зв`язку із встановленням інвалідності з 01.05.2023.
Так само матеріали справи, отримані як від позивача так і від відповідача, не містять доказів того, що тимчасова непрацездатність ОСОБА_2 та встановлення йому інвалідності були наслідком одного й того самого захворювання або одного й того самого страхового випадку, що є визначальним для застосування наведених положень законодавства.
Суд також враховує, що після встановлення ОСОБА_2 інвалідності з 01.05.2023 електронні листки непрацездатності не лише не були автоматично скорочені або закриті, а й у подальшому продовжували формуватися як документи про настання страхового випадку ще 11 разів. 
При цьому кожен наступний листок непрацездатності формувався в Електронному реєстрі листків непрацездатності на підставі відповідних медичних висновків лікаря та набував статусу готового до сплати. 
На думку суду, наведені обставини не свідчать про приховування позивачем будь-якої інформації чи про очевидну технічну помилку при первинному формуванні листка непрацездатності, оскільки навіть у разі, якщо після встановлення інвалідності перший листок непрацездатності не був автоматично скорочений у день проведення МСЕК, у подальшому уповноваженими медичними працівниками ще 11 разів приймались рішення про продовження тимчасової непрацездатності ОСОБА_2 . 
За таких обставин у позивача були відсутні правові підстави ставити під сумнів правомірність сформованих електронних листків непрацездатності або самостійно припиняти здійснення страхових виплат за ними.
Окремо суд зауважує, що існуючі нормативно-правові акти, які врегульовують питання формування листів непрацездатності, не містять заборони формувати листок непрацездатності особі, що має встановлену інвалідність, у випадку настання інших страхових випадків, які не пов`язані зі захворюванням чи травмою, що викликала інвалідність. Іншими словами, особа, яка має встановлену інвалідність, що пов`язана, наприклад, з відсутністю одного парного органу, не позбавлена права на формування листа непрацездатності у випадку настання страхового випадку у вигляді, наприклад, сезонного захворювання. 
Крім того, суд вказує, що якщо відповідач вважав, що відповідні медичні висновки про тимчасову непрацездатність були сформовані необґрунтовано, та стосувались одного й того самого страхового випадку, він мав діяти у порядку, визначеному статтею 28 Закону №1105-XIV.
Так, статтею 28 Закону №1105-XIV передбачено спеціальний порядок реагування уповноваженого органу у разі встановлення факту формування необґрунтованого медичного висновку про тимчасову непрацездатність, зокрема шляхом звернення до закладу охорони здоров`я або лікаря, який сформував відповідний медичний висновок, із повідомленням про виявлені порушення та вимогою про компенсацію відповідної суми страхової виплати.
Отже, суд не може вважати доведеним висновок ГУ ПФУ України в Полтавській області про вчинення страхувальником КП "Муніципальна варта" Кременчуцької міської ради порушення у вигляді необґрунтованої виплати соціальної допомоги у разі настання тимчасової непрацездатності. А саме: відповідачем не доведена необґрунтованість цієї виплати. Зокрема, з урахуванням викладеного вище, суд вказує, що відповідачем не досліджено у повному обсязі, чи були 11 лікарняних листів, що сформовані ОСОБА_6 після встановлення групи інвалідності, пов`язаними з тим же страховим випадком, що потяг за собою встановлення групи інвалідності; чи вони були сформовані у зв`язку з настанням іншого страхового випадку у вигляді настання тимчасової непрацездатності? 
Матеріали справи не містять доказів встановлення відповідачем факту формування необґрунтованих медичних висновків про тимчасову непрацездатність ОСОБА_2 , а також доказів звернення до закладу охорони здоров`я чи лікаря у порядку, передбаченому статтею 28 Закону №1105-XIV.
Відтак висновки відповідача про неправомірність використання позивачем страхових коштів ґрунтуються на неповному дослідженні обставин справи та не підтверджені належними і допустимими доказами.
За таких обставин суд доходить висновку, що позивач правомірно здійснював виплату допомоги по тимчасовій непрацездатності ОСОБА_2 на підставі належним чином сформованих електронних листків непрацездатності, а доводи відповідача про наявність підстав для застосування фінансових санкцій є необґрунтованими.
Щодо встановленого під час перевірки порушення, пов`язаного із призначенням та виплатою допомоги по тимчасовій непрацездатності застрахованим особам, які протягом дванадцяти місяців перед настанням страхового випадку мали страховий стаж менше шести місяців, а саме ОСОБА_3 за листком непрацездатності серії АЛД №201568 від 06.11.2020, ОСОБА_4 за листком непрацездатності №5148692-2009939396-1 від 21.09.2022 та ОСОБА_5 за листком непрацездатності №383110-2007418697-1 від 22.02.2022, суд зазначає наступне.
Аналізуючи матеріали справи щодо працівника ОСОБА_3 , суд встановив, що відповідачем зроблено висновок про неправомірне нарахування допомоги по тимчасовій непрацездатності за листком непрацездатності серії АЛД №201568 від 06.11.2020 на суму 2260,70 грн у зв`язку з тим, що працівник нібито мав страховий стаж менше шести місяців протягом дванадцяти місяців перед настанням страхового випадку. 
Разом із тим, із досліджених судом матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 є особою з інвалідністю внаслідок війни 2 групи, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 , виданим 03.03.2020 Управлінням соціального захисту населення Крюківського району. 
Суд звертає увагу, що відповідно до статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» особи з інвалідністю внаслідок війни мають право на отримання допомоги по тимчасовій непрацездатності у розмірі 100 відсотків середньої заробітної плати незалежно від страхового стажу.
Відповідно до статті 4 Закону України від 22.10.1993 №3551-XII «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» до ветеранів війни належать, зокрема, особи з інвалідністю внаслідок війни.
Згідно зі статтею 17 Закону України від 23.09.1999 №1105-XIV «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» допомога по тимчасовій непрацездатності виплачується у розмірі 100 відсотків середньої заробітної плати ветеранам війни та іншим категоріям осіб, визначеним законом.
Частиною другою статті 23 Закону №1105-XIV передбачено, що визначення розміру допомоги по тимчасовій непрацездатності, у тому числі на пільгових умовах, здійснюється на підставі відповідних посвідчень чи інших документів, які підтверджують право особи на пільгу.
Відповідно до статті 4 Закону України від 22.10.1993 №3551 «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав. До ветеранів війни належать: учасники бойових дій; особи з інвалідністю внаслідок війни; учасники війни. 
Судом установлено, що на момент призначення та виплати допомоги по тимчасовій непрацездатності позивачу були надані документи, які підтверджували спеціальний статус ОСОБА_3 як особи з інвалідністю внаслідок війни, а тому позивач правомірно здійснив нарахування допомоги по тимчасовій непрацездатності у розмірі 100 відсотків середньої заробітної плати.
За таких обставин суд дійшов висновку, що положення щодо обмеження розміру допомоги по тимчасовій непрацездатності у зв`язку з недостатнім страховим стажем у даному випадку застосуванню не підлягали, а висновки відповідача про неправомірність виплати ОСОБА_3 допомоги по тимчасовій непрацездатності є необґрунтованими.
Щодо твердження відповідача в контексті неправомірних витрат по оплаті ЛН №5146692-20099,9396-1 від 21.09.2022 працівника ОСОБА_4 . 
Суд зазначає, що до набрання чинності 28.02.2001 Законом України №2240-III при призначенні допомоги по тимчасовій непрацездатності враховувався не страховий стаж, а загальний трудовий стаж працівника.
Порядок обчислення такого стажу визначався Правилами обчислення загального трудового стажу для призначення працівникам допомоги по тимчасовій непрацездатності, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 19.10.1998 №1658.
Відтак, при визначенні страхового стажу для цілей призначення допомоги по тимчасовій непрацездатності за періоди до 28.02.2001 підлягають урахуванню періоди роботи, підтверджені записами трудової книжки, а також інші періоди, що відповідно до пункту 4 Правил №1658 зараховувалися до загального трудового стажу.
Суд зазначає, що з набранням чинності 28.02.2001 Законом України від 18.01.2001 №2240-III «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням» правове регулювання порядку обчислення страхового стажу для цілей загальнообов`язкового державного соціального страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності було відокремлено від порядку обчислення пенсійного стажу. 
Так, статтею 7 Закону №2240-III у редакції, чинній до 01.01.2011, визначено поняття страхового стажу саме для цілей загальнообов`язкового державного соціального страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності. 
Відтак, при визначенні страхового стажу для обчислення допомоги по тимчасовій непрацездатності за період з 28.02.2001 до 01.01.2011 підлягають урахуванню не лише дані Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а й інші належні докази перебування особи у трудових відносинах, зокрема записи трудової книжки, які підтверджують факт роботи працівника та належність його до числа застрахованих осіб.
Суд зазначає, що з 01.01.2011 набрав чинності Закон України від 08.07.2010 №2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», яким було запроваджено єдиний соціальний внесок та систему персоніфікованого обліку відомостей про застрахованих осіб.
У зв`язку із зазначеними змінами порядок визначення страхового стажу для цілей загальнообов`язкового державного соціального страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності зазнав змін, а страховий стаж почав визначатися як період, протягом якого особа підлягала відповідному виду соціального страхування та за який щомісяця було сплачено страхові внески у сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Таким чином, починаючи з 01.01.2011 для визначення страхового стажу значення має не тривалість перебування особи у трудових відносинах протягом певного місяця, а факт сплати єдиного соціального внеску у встановленому законом мінімальному розмірі.
При цьому для підтвердження страхового стажу за період з 01.01.2011 до 01.01.2016 підлягають урахуванню дані персоніфікованого обліку, зокрема довідки форми ОК-7, а також записи трудової книжки, які підтверджують факт перебування особи у трудових відносинах.
Суд також враховує, що з 01.01.2016 законодавством збережено вимогу щодо сплати єдиного соціального внеску не нижче мінімального страхового внеску для зарахування відповідного періоду до страхового стажу.
Водночас правове регулювання, чинне після 01.01.2016, пов`язує формування страхового стажу насамперед із фактом та розміром сплати єдиного соціального внеску, незалежно від джерела доходу, кількості днів перебування особи у трудових відносинах чи наявності відповідних записів у трудовій книжці.
За таких обставин при визначенні страхового стажу за період з 01.01.2016 підлягають урахуванню передусім відомості персоніфікованого обліку, зокрема дані довідок форми ОК-7.
Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до даних про трудовий та страховий стаж з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування ОСОБА_4 має підтверджений страховий стаж за 2004 рік - 12 місяців, за 2005 рік - 12 місяців, за 2006 рік - 12 місяців, за 2007 рік - 11 місяців, за 2022 рік - 2 місяці 27 днів.
Водночас згідно з даними трудової книжки НОМЕР_2 ОСОБА_4 має підтверджений трудовий стаж понад 8 років, зокрема за періоди, які відповідно до законодавства, чинного до запровадження персоніфікованого обліку, підтверджувалися саме записами трудової книжки.
За таких обставин суд дійшов висновку, що позивач мав достатні правові підстави для нарахування ОСОБА_4 допомоги по тимчасовій непрацездатності у розмірі 100 відсотків середньої заробітної плати відповідно до статті 17 Закону №1105-XIV.
Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до даних про трудовий та страховий стаж з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування ОСОБА_5 станом на дату відкриття листка непрацездатності №3813110-2007418697-1 від 22.02.2022 мала підтверджений страховий стаж понад 8 років, зокрема: за 2004 рік - 12 місяців, за 2005 рік - 12 місяців, за 2006 рік - 12 місяців, за 2007 рік - 11 місяців, за 2008 рік - 5 місяці, за 2009 рік - 2 місяці, 19 днів, за 2010 рік - 3 місяці, 15 днів за 2011 рік - 7 місяців, за 2013 рік - 25 днів, за 2018 рік - 6 місяців, 9 днів, за 2019 рік – 11 місяців 6 днів, за 2020 рік – 8 місяців 16 днів, за 2021 рік – 3 місяці 28 днів, а також за 2022 рік - 12 місяців (з яких за січень 31 день, за лютий 28).
За таких обставин суд дійшов висновку, що позивач мав достатні правові підстави для нарахування ОСОБА_5 допомоги по тимчасовій непрацездатності у розмірі 100 відсотків середньої заробітної плати відповідно до статті 17 Закону №1105-XIV.
Таким чином, суд дійшов висновку, що висновки відповідача щодо неправомірного використання позивачем страхових коштів при призначенні та виплаті допомоги по тимчасовій непрацездатності ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду справи та спростовуються наявними у матеріалах справи доказами.
Суд зазначає, що відповідачем не доведено належними та допустимими доказами наявності порушень вимог законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування з боку позивача, які б могли бути підставою для застосування фінансових санкцій та прийняття оскаржуваного рішення.
Натомість матеріалами справи підтверджується, що позивач діяв у межах та у спосіб, визначений чинним законодавством, а призначення та виплата допомоги по тимчасовій непрацездатності здійснювалися на підставі належним чином оформлених листків непрацездатності, з урахуванням підтвердженого страхового стажу працівників, їх правового статусу та наявних у позивача документів.
З огляду на встановлені судом обставини та надану їм правову оцінку, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для прийняття Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області рішення від 04.03.2026 №27.
Судом встановлено, що висновки відповідача щодо неправомірного використання позивачем страхових коштів ґрунтуються на неправильному застосуванні норм матеріального права та не підтверджуються належними і допустимими доказами, наявними у матеріалах справи.
При цьому порушення, покладені відповідачем в основу спірного рішення, стосуються усіх сум неправомірно витрачених страхових коштів та усіх застосованих фінансових санкцій, визначених рішенням від 04.03.2026 №27, а тому встановлена судом протиправність висновків відповідача свідчить про протиправність зазначеного рішення в цілому.
За таких обставин суд дійшов висновку про наявність підстав саме для повного скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 04.03.2026 №27, а не його скасування в окремій частині.

Розподіл судових витрат
Згідно з частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Позивачем при зверненні до суду з даним позовом сплачено судовий збір у розмірі 2662,40 грн.
Керуючись правилами розподілу судових витрат, встановленими статтею 139 Кодексу адміністративного судочинства України, суд стягує 2662,40 грн на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ПФУ в Полтавській області.
Керуючись статтями 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України,

У Х В А Л И В:

Адміністративний позов Комунального підприємства "МУНІЦИПАЛЬНА ВАРТА" Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області ( вул. Федько Валентини, б. 35, м. Кременчук, Полтавська область, 39623, код ЄДРПОУ 41072883 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області ( вул. Гоголя, 34, м. Полтава, Полтавська область, 36000, код ЄДРПОУ 13967927 ) про визнання протиправним та скасування рішення - задовольнити повністю.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 04.03.2026 №27.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на користь Комунального підприємства "МУНІЦИПАЛЬНА ВАРТА" Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області витрати зі сплати судового збору у розмірі 2662,40 грн (дві тисячі шістсот шістдесят дві гривні сорок копійок).
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду в порядку, визначеному статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України.
Апеляційна скарга на дане рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя	 	І.С. Шевяков