Провадження номер 2-а/741/11/26
Єдиний унікальний номер 741/412/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2026 року Носівський районний суд Чернігівської області у складі: 
головуючого судді - Ляшка Р.С., 
за участю секретаря судового засідання - Гордіної Н.О.,
позивача - ОСОБА_1 ,
представника позивача - адвоката Гунька О.Ю., 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Носівка в порядку спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до т.в.о. начальника територіального центру комплектування та соціальної підтримки ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковника ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправним та скасування рішення суб`єкта владних повноважень про притягнення до адміністративної відповідальності,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом.
Позовні вимоги з уточненням обґрунтовані тим, що 14 лютого 2026 року т.в.о. начальника територіального центру комплектування та соціальної підтримки ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковника ОСОБА_2 відносно ОСОБА_1 винесена постанова № 10 про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, відповідно до якої встановлено, що військовозобов?язаний ОСОБА_1 порушив законодавство про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, а саме не прибув по повістці № 6206943 від 24.12.2025 о 09 год. 00 хв. без поважних причин та не повідомив причину неприбуття на виклик ТЦК та СП з терміном прибуття 09.01.2026 о 09 год. 00 хв. з метою уточнення своїх персональних даних, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце виклику. Зазначеною постановою на ОСОБА_1 накладено стягнення у виді штрафу у сумі 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень. Постанова винесена з порушенням норм КУпАП та інших нормативних актів, за відсутності належних, допустимих доказів, які б підтверджували факт вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, а також безспірних та допустимих доказів, які б свідчили про те, що під час провадження у справі про адміністративне правопорушення по відношенню до нього відповідачем виконані вимоги ст. 258, 268, 277, 277-2, 280 КУпАП. Постанова є необгрунтованою, без урахування всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення. Про наявність постанови ОСОБА_1 дізнався 06 березня 2026 року у поштовому відділенні у м. Носівка, та особисто поставив на конверті дату отримання – 06.03.2026. ОСОБА_1 не був обізнаний про виклик до ТЦК та СП на 09 год. 00 хв. 09.01.2026, не усвідомлював та не міг усвідомлювати обов?язок з?явитися у вказаний час до ТЦК та СП, що виключає у його діях вину, як обов?зковий елемент суб?єктивної сторони адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП. 
Позивач просив суд визнати протиправною та скасувати постанову № 10 по справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, від 14.02.2026 т.в.о. начальника районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковника ОСОБА_2 про визнання ОСОБА_1 винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та накладення штрафу у сумі 17 000 грн.
Ухвалою судді Носівського районного суду Чернігівської області від 20 березня 2026 року поновлено ОСОБА_1 строк звернення до суду із адміністративним позовом про визнання протиправним та скасування рішення суб`єкта владних повноважень про притягнення до адміністративної відповідальності, відкрито провадження у адміністративній справі, постановлено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, призначено судове засідання для розгляду справи по суті.
27 березня 2026 року через систему «Електронний суд» представник відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 надіслав до суду відзив на позовну заяву у якому зазначив, що позовні вимоги позивача ОСОБА_1 є необгрунтованими. Відповідно до Закону України «Про військовий обов?язок і військову службу» визначені обов?язки громадян України, які приписані до дільниць, або перебувають у запасі Збройних Сил України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України чи проходять службу у військовому резерві, з числа яких: виконувати Правила військового обліку, встановлені законодавством. Позивач є військовозобов?язаним громадянином України, відповідно до відомостей Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов?язаних та резервістів, автоматизованої інформаційно-телекомунікаційної системи «Оберіг» Міністерства оборони України (далі - ЄДРПВР, АТС «Оберіг»), з 08.06.2023 перебуває на загальному військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_2 ( АДРЕСА_1 ). Відповідно до відомостей ЄДРПВР, АТС «Оберіг» позивач є солдатом резерву, потребує проходження базової загальновійськової підготовки. На позивача, повною мірою, поширюються норми Конституції України та чинного законодавства України з питань військового обліку, мобілізаційної підготовки та мобілізації, військового обов?язку та військової служби. Позивач з дати взяття його на загальний військовий облік, встановленим порядком, не оновив (не уточнив) свої облікові дані (особисто до ТЦК та СП для уточнення (оновлення) облікових даних не прибув, дистанційно, через особистий кабінет військовозобов?язаного в електронному мобільному застосунку «Резерв+» для оновлення даних не звертався, письмових заяв та звернень з метою оновлення (уточнення) облікових даних відповідачу не подавав; медичний огляд позаштатною військово-лікарською комісією при ІНФОРМАЦІЯ_3 не проходив; за направленням на проходження такого медичного огляду до ТЦК та СП не звернувся; самостійно в особистому кабінеті військовозобов?язаного в електронному мобільному застосунку «Резерв+» такого направлення не згенерував). Позивач своїми діями фактично допустив порушення чинних правил військового обліку та обов?язків громадян під час мобілізації, визначених законом. Так, зокрема, останній не прибув до ІНФОРМАЦІЯ_4 за повістками для уточнення облікових даних № 1379548 з датою прибуття на 05.12.2024; № 2080984 з датою прибуття на 21.01.2025; № 6206943 з датою прибуття на 09.01.2026. Про причини неприбуття за повістками позивач відповідача встановленим порядком не інформував, активних дій, спрямованих на уточнення облікових даних, в тому числі заочно (дистанційно) не вчинив. Відповідачем було сформоване повідомлення № E4372968 до Відділу поліції №4 (м. Носівка) Ніжинського РУП ГУНП в Чернігівській області щодо необхідності адміністративного доставлення позивача до ТЦК та СП для складання щодо нього, встановленим порядком, протоколу про адміністративне правопорушення та проведення активних дій, визначених правилами військового обліку військовозобов?язаних. 10.02.2026 позивача, в адміністративному порядку, було доставлено працівниками поліції до ІНФОРМАЦІЯ_2 ( АДРЕСА_1 ), та у присутності свідків, відносно нього був складений адміністративний протокол № 10 за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП. Від підпису протоколу, надання письмових пояснень, отримання другого примірника протоколу позивач відмовився у присутності свідків.
Позивача офіційно, у присутності свідків, було повідомлено про дату, місце та час розгляду адміністративної справи за фактом вчиненого ним порушення по суті. 14.02.2026 адміністративну справу стосовно позивача, порушену за фактом вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП відповідачем було розглянуто по суті, без участі позивача, який на розгляд справи особисто не прибув, клопотань про перенесення розгляду справи на інший час не подав, про причини свого неприбуття не повідомив. За результатами розгляду адміністративної справи ухвалена постанова № 10 від 14.02.2026. Про ухвалене рішення позивача повідомлено встановленим порядком. Зазначив, що на день подання відзиву, згідно з відомостями Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов?язаних та резервістів, позивач не є порушником правил військового обліку. Використовує право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період на підставі п. 2 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». 
Просив відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , з підстав, у порядку та у спосіб, що визначені законом.
У судовому засіданні позивач підтримав позовну заяву у повному обсязі, просив її задовольнити. Вказав, що він є інвалідом ІІІ групи з дитинства, через хвороби не може влаштуватися на роботу та служити. Повістку він лише отримував для проходження ВЛК у 2023 році, після того більше повісток від ІНФОРМАЦІЯ_2 не отримував.
Представник позивача адвокат Гунько О.Ю. у судовому засіданні підтримав позовну заяву, просив позовні вимоги задовольнити. Зазначив, що відсутні будь-які докази на підтвердження того, що ОСОБА_1 отримував повістку від ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Представник відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 у судове засідання не з?явився, через систему «Електронний суд» надіслав до суду заяву у якій просив розглядати справу без участі представника відповідача ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Відповідач т.в.о. начальника районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковника ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, про місце, дату та час розгляду справи належним чином повідомлявся, заяв та клопотань від нього не надходило.
Дослідивши матеріали справи та докази в їх сукупності, суд дійшов до наступних висновків.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб?єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.
Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб?єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.
За нормою п. 1 ч. 1 ст. 20 КАС України місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні: адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб?єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.
За приписами статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з?ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Судом встановлено, що 14 лютого 2026 року т.в.о. начальника територіального центру комплектування та соціальної підтримки ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковника ОСОБА_2 відносно ОСОБА_1 винесена постанова № 10 про адміністративне правопорушення передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.
Зазначеною постановою встановлено, що військовозобов?язаний громадянин ОСОБА_1 порушив законодавство про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, а саме: не прибув по повістці № 6206943 від 24.12.2025 без поважних причин та не повідомив причину неприбуття на виклик територіального центру комплектування та соціальної підтримки з терміном прибуття 09.01.2006 о 09:00 годині з метою уточнення своїх персональних даних, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце виклику, чим порушив абзац 8 частини 3 статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». Громадянин ОСОБА_1 скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, та на нього накладено стягнення у виді штрафу у сумі 17 000 грн.
Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб?єкта владних повноважень обов?язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб?єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.
Суб?єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення.
Відповідно до ч. 2 ст. 73 КАС України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов?язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 9 КУпАП визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об?єктивне з?ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Відповідно до ст. 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.
Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов?язаний з?ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом?якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з?ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Відповідно до положень КУпАП вищевказані обставини встановлюються на підставі доказів.
Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події правопорушення та вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення, що підтверджуються наявними доказами.
Статтею 210-1 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію.
За ч. 3 ст. 210-1 КУпАП адміністративна відповідальність настає за вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період.
Приміткою до ст. 210 КУпАП вказано, що положення статей 210, 210-1 цього Кодексу не застосовуються у разі можливості отримання держателем Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов?язаних та резервістів персональних даних призовника, військовозобов?язаного, резервіста шляхом електронної інформаційної взаємодії з іншими інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами (у тому числі публічними), базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи.
Вказана норма є бланкетною (відсильною), оскільки при її застосуванні необхідно використовувати законодавчі акти, які регулють та визначають правила військового обліку в умовах особливого періоду, воєнного стану в Україні.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оборону України», особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Указами Президента України № 64/2022 та № 69/2022 від 24.02.2022 року в Україні оголошено воєнний стан та загальну мобілізацію, які діють і по цей час. Тобто, на дату винесення оскаржуваної постанови в Україні діяв особливий період.
Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» встановлено правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, визначено засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов?язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов?язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів.
Статтею 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» визначено обов?язки громадян щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації.
Так, згідно абз. 1 ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» громадяни зобов?язані з?являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці (військовозобов?язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов?язані, резервісти розвідувальних органів України - за викликом відповідного підрозділу розвідувальних органів України), для взяття на військовий облік військовозобов?язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду.
Відповідно до ч. 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» у разі отримання повістки про виклик до територіального центру комплектування та соціальної підтримки громадянин зобов?язаний з?явитися у зазначені у ній місце та строк. У разі неприбуття громадянин зобов?язаний у найкоротший строк, але не пізніше трьох діб від визначених у повістці дати і часу прибуття до територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, повідомити про причини неявки шляхом безпосереднього звернення до зазначеного у повістці територіального центру комплектування та соціальної підтримки або в будь-який інший спосіб з подальшим його прибуттям у строк, що не перевищує сім календарних днів.
Відповідно до ст. 235 КУпАП територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов?язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України). Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.
За правилами ч. 1 ст. 287 КУпАП постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено особою, щодо якої її винесено.
Відповідно до ч. 2 ст. 33 КУпАП при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом?якшують і обтяжують відповідальність.
Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.
Матеріали справи не містять жодних доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 відповідно до вимог ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» отримував повістку про виклик до територіального центру комплектування та соціальної підтримки і зобов`язаний був з`явитися у зазначені у ній місце та строк.
Крім того, матеріали справи не містять доказів того, що повістка з вимогою ОСОБА_1 прибути до ІНФОРМАЦІЯ_4 для уточнення даних, направлялася останньому поштою чи в інший спосіб була йому вручена.
Відповідачем надано суду копію облікової картки до військового квитка на ім?я ОСОБА_1 ; копію повістки № 1379548 від 22.11.2024, яка виписана на ім?я ОСОБА_1 щодо необхідності останнього з?явитися до ІНФОРМАЦІЯ_4 для уточнення даних, на даній повістці наявний QR-код для перевірки чинності повістки; копії повісток №2080984 та № 6206943 виписані на ім?я ОСОБА_1 щодо необхідності останнього з?явитися до ІНФОРМАЦІЯ_4 для уточнення даних, які не містять дати, підпису керівника та QR-кодів для перевірки чинності повісток. Повістка № 6206943, про яку зазначено в оскаржуваній постанові (суть адміністративного правопорушення) та копія якої наявна у матеріалах справи, не містять дати, підпису, ім?я та прізвища особи, яка видала повістку, та будь-яких відміток про ознайомлення чи отримання ОСОБА_1 повістки. 
Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб?єкта владних повноважень обов?язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Відповідачем не доведено правомірності своїх дій, які полягають у притягненні позивача до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.
Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб?єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право, зокрема, скасувати рішення суб?єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.
Відповідно до ст. 293 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді скарги на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови і приймає, серед іншого, рішення про скасування постанови і закриття справи.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що посадовою особою територіального центру комплектування та соціальної підтримки ІНФОРМАЦІЯ_1 при розгляді справи про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, не встановлено та не доведено належними, допустимими та достатніми доказами наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, а тому оскаржувана постанова підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі.
Вирішуючи питання про стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат, суд зазначає таке.
Відповідно до ч. 1 ст. 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.
Відповідно до ч. 1 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов?язаних з розглядом справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб?єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб?єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Судом встановлено, що позивач при зверненні до суду сплатив судовий збір відповідно до вимог Закону України «Про судовий збір». 
За таких обставин понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1331 грн. 20 коп. підлягають стягненню на його користь. 
Керуючись ст. ст. 5-7, 77, 90, 139, 241-246, 286 КАС України, суд - 

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до т.в.о. начальника територіального центру комплектування та соціальної підтримки ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковника ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про адміністративне правопорушення - задовольнити.
Скасувати постанову № 10 від 14 лютого 2026 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000 грн. 
Справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП - закрити. 
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1331 (одна тисяча триста тридцять одна) грн. 20 коп.
Рішення суду може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. 
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст рішення складено 19 травня 2026 року.

Суддя Р.С. Ляшко