Єдиний унікальний номер: 379/57/26 
Провадження № 2/379/282/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 червня 2026 року	м.Тараща	

Таращанський районний суд Київської області у складі:
головуючого судді     Невгада О.В.,
за участю секретаря судового засідання  Бакал О.А.,
представника позивача    Ларіонова К.О.,
представника відповідача    Скользнєвої В.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 3 в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

УСТАНОВИВ:
Представник позивача звернувся до суду з даним позовом, просить суд стягнути із ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № 02.04.2024-100001334 від 02.04.2025 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий Центр» у розмірі 34344,00 грн., а також стягнути з відповідача судові витрати на судовий збір у розмірі 2662,40 грн.
В обґрунтування заявлених позовних вимог, позивач зазначив, що між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 , 02.04.2025 року укладено кредитний договір (оферти) № 02.04.2025-100001334. Відповідно до умов договору позичальнику надано кредит у розмірі 13000,00 грн., що підтверджується квитанцією про видачу коштів від 02.04.2025 року, строком на 217 днів.
03.04.2025 між позивачем та відповідачем укладено додатковий договір про надання позичальнику 2-го траншу у розмірі 3200 грн. Строк на який надається кредит 216 днів з дати його надання.
Відповідач свої зобов`язання за договором належним чином не виконує, у зв`язку з чим, утворилася заборгованість у розмірі 34344,00 грн., що складається із заборгованості по тілу кредиту в розмірі 16200,00 грн., по процентам в розмірі 10044,00 грн., по неустойці 8100,00 грн., чим порушуються права та інтереси ТОВ «Споживчий центр».
Звертають увагу суду, позивач вказує, що відповідачем були здійснені заходи, спрямовані на визнання позову - проведена часткова сплата за кредитним договором № 02.04.2025-100001334 від: 02.04.2025, а саме: 02.05.2025 на суму 6448,00 грн.; 02.06.2025 на суму 6480 грн. та 03.07.2025 на суму 6480 грн. Під час формування довідки про стан заборгованості було враховано факт оплати.
Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.01.2026 року головуючим суддею визначено Невгада О.В.
Ухвалою суду від 16.01.2026 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.
17.02.2026 від представника відповідача - адвоката Скользнєвої В.В. надійшов відзив в якому зазначено, що 09.02.2026 року представник відповідача отримала доступ до матеріалів електронної справи №379/56/26 в системі «Електронний суд» та ознайомилась з ними, а тому просить продовжити строк подання відзиву по справі.
У поданому до суду відзиві представник відповідача не заперечуючи факту укладення договору з позивачем та проведення оплати за ним, заперечує проти задоволення позовних вимог в цілому, виходячи з наступного. Щодо відсутності доказів перерахування коштів за договором: вважає, що додані до позовної заяви листи ТОВ «Універсальні платіжні рішення» №1-3012 від 30.12.2025 на підтвердження видачі коштів не є належними доказами, оскільки не відображають, що номер рахунку належить відповідачу, його прізвища, імені та по батькові, РНОКПП особи. Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» проте, позивачем не надано виписки по рахунку, інших первинних документів, які б свідчили про виникнення у відповідача кредитного зобов`язання перед позивачем.
Надані позивачем розрахунки заборгованості не є належними доказами суми заборгованості, оскільки не містить даних про суми коштів, що сплачені відповідачем в рахунок погашення заборгованості, а також процентну ставку обрахунку заборгованості. Вказує на те, що відповідачем було сплачено 19408 грн. однак, не дивлячись на розмір сплачених коштів, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 34344 грн. Вважає, що відсутність детального розрахунку заборгованості позбавляє відповідача можливості встановити точну суму відсотків, що були нараховані позивачем.
Разом з тим, представник відповідача вказує на те, що Закон України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану" 2120-ІХ від 15.03.2022 року набрав законної сили 17.03.2022 року, відтак з 17.03.2022 року позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 ЦК України, а саме щодо сплати неустойки у розмірі 8100 грн. 
З урахуванням наведеного представник відповідача просить відмовити у задоволенні позову повністю та стягнути з позивача на користь відповідача ОСОБА_1 витрати на правову допомогу в розмірі 8000 (а.с.100-108 т.1).
Одночасно з відзивом представником відповідача подано клопотання про витребування у позивача ТОВ «Споживчий Центр» детального розрахунку заборгованості за кредитним договором № 02.04.2025-100001334 від 02.04.2025 (а.с.117-119 т.1).
23.03.2026 року через систему «Електронний суд» надійшла відповідь на відзив, у якій представник позивача зазначає, що між сторонами укладено договір в електронному вигляді, із застосуванням електронного підпису. Кредитор надіслав позичальнику за допомогою засобів зв`язку, на зазначений ним номер телефону, одноразовий ідентифікатор у вигляді смс-коду, (одноразовий ідентифікатор - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності), який відповідач використав для підтвердження підписання кредитного договору. Наявність підпису підтверджує наміри та волю й фіксує волевиявлення відповідача, забезпечує його ідентифікацію.
Зазначає, що у відповідності до умов договору, кошти було перераховано відповідачу у безготівковій формі на банківську картку вказану власноруч відповідачем при укладанні договору. Довідка «УПР» є належним доказом про перерахування коштів та містить інформацію щодо предмета доказування. Звертають увагу суду, що відповідач, як власник карткового рахунку, на який було перераховано кредитні не надав виписки по рахунку для підтвердження або спростування факту перерахування кредитних коштів по кредитному договору. Відповідач пройшов процедуру ідентифікації через систему BankID та позивачем додано до позовної заяви відомості щодо ідентифікації відповідача.
Представник позивача наполягала на тому, що нарахування відповідачу відсотків здійснювалося кредитором на законних підставах. Загальні витрати за договором є спів мірними, враховуючи строк кредитування. Жодних нарахувань поза межами строку кредитування, зокрема за ст. 625 ЦК України, позивачем не здійснювалися. Вказує на те, що відповідно до змін у законодавстві, за договорами укладеними з 24.01.2024 року, кредиторам дозволено здійснювати нарахування неустойки (штрафу, пені).
Також, представник позивача, у разі задоволення заяви про стягнення витрат на правову допомогу на користь відповідача, просив суд зменшити їх розмір до 3000 грн. (а.с.124-149 т.1).
13.03.2026 від представника відповідача надійшли додаткові пояснення у справі відповідно до змісту якого представник відповідача просить долучити до матеріалів справи письмові докази, що підтверджують проходження відповідачем військової служби. Просить суд застосувати до відповідача норми Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а саме звільнити відповідача від сплати нарахованих процентів у розмірі 10044 грн. та неустойки у розмірі 8100 грн. Вважає, що всі оплати, які були зараховані в рахунок погашення відсотків, неустойки або комісії повинні бути перераховані в тіло кредиту (а.с.187-191 т.1).
03.06.2026 від представника відповідача надійшли додаткові пояснення у справі відповідно до змісту якого представник відповідача вказує на те, що ОСОБА_1 проходить військову службу за контрактом у в/ч НОМЕР_1 та просить суд застосувати до відповідача норми Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (а.с.22-25 т.2).
Представник позивача – ОСОБА_2 , у судовому засіданні 08.06.2026 в режимі відеоконференції наполягав на позовних вимогах, просив суд позов задовольнити у повному обсязі. Зазначив про обґрунтованість розрахунку заборгованості та його відповідність умовам кредитного договору. Зазначив про те, що підстав для застосування до відповідача норми Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» не вбачає, оскільки доказів, що відповідач приймає участь у бойових діях не надано.
Представник відповідача – Скользнєва В.В. у судовому засіданні 08.06.2026 в режимі відеоконференції викладені у відзиві та додаткових поясненнях заперечення підтримала. Зазначила, що відповідач проходить військову службу за контрактом та на нього поширюються норми Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Просила відмовити у задоволенні позовних вимог повністю та стягнути з позивача на користь відповідача витрати на правову допомогу.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 02 квітня 2025 року між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 підписано пропозицію про укладення кредитного договору (оферта) № 02.04.2025-100001334, яку підписано відповідачем електронним підписом з одноразовим ідентифікатором Е124.
В пункті 1.1 Пропозиції визначено, що дана пропозиція про укладення кредитного договору (оферта) є пропозицією кредитодавця ТОВ «Споживчий центр» укласти електронний кредитний договір (оферту) у порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію», і не є ні договором приєднання/його частиною у розумінні ст. 634 ЦК України, ні публічним договором у розумінні ст. 633 ЦК України.
В розділі 3 Предмет договору зазначено, що умовами надання кредиту є: дата надання/видачі кредиту, сума кредиту, тип кредиту, строк, на який надається кредит, дата повернення кредиту, проценти за користування кредитом, графік платежів, що встановлюється в заявці, яка є невід`ємною частиною оферти.
Згідно п. 4.1 пропозиції кредитодавець надає позичальнику кредит на умовах його строковості, платності і поворотності. Спосіб надання позичальнику коштів у рахунок кредиту: перерахування на рахунок споживача НОМЕР_2 .
Днем надання кредиту вважається списання відповідної суми коштів з рахунку кредитодавця, а днем погашення кредиту/сплати платежу день надходження коштів у касу кредитодавця готівкою або зарахування на поточний рахунок кредитодавця, що підтверджується випискою з поточного рахунку кредитодавця. У випадку перерахування коштів позичальником на поточний рахунок кредитодавця, позичальник зобов`язаний забезпечити надходження коштів на останній день строку сплати платежу (п. 4.3 Пропозиції).
Згідно заявки на отримання кредиту передбачено, що позичальнику надається кредит на наступних умовах: дата надання/видачі кредиту 02 квітня 2025 року; сума кредиту 13000,00 грн.; строк, на який надається кредит 217 днів з дати його надання; дата повернення (виплати) кредиту 04 листопада 2025 року. Процентна ставка - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1% за один день користування кредитом, яка застосовується протягом усього строку, на який надається кредит.
Процентна ставка "Стандарт" - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1% за 1 (один) день користування кредитом, яка застосовується протягом перших 3 чергових періодів користування кредитом. Розмір процентної ставки не може бути збільшено в односторонньому порядку.
Процентна ставка "Економ" фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 0,5% за 1 (один) день користування протягом чергових періодів, наступних за черговими періодами, в яких застосовується процентна ставка "Стандарт". Розмір процентної ставки не може бути збільшено в односторонньому порядку. 
Комісія, пов`язана з наданням кредиту 1170,00 грн. Комісія за надання нараховується кредитором та обліковується в день видачі кредиту.
Пунктом 17 акцепту визначено, що неустойка у розмірі 195 грн. нараховується за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання незалежно від суми невиконаного/неналежно виконаного зобов`язання.
До заявки на отримання кредиту позичальником підписано відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) згідно якої ОСОБА_1 підтверджено, що він розуміє, що підписує та укладає кредитний договір на вищевказаних умовах, підписуючи даний акцепт одноразовим ідентифікатором Е124 (код з смс-повідомлення), яке було відправлене на його фінансовий номер 0954327565 (а.с.38-50 т.1).
Аналогічні умови кредитування викладені у паспорті споживчого кредиту до договору №02.04.2025-100001334 від 02.04.2025 (а.с.51-54 т.1).
03.04.2026 між відповідачем ОСОБА_1 та позивачем укладено додатковий договір (оферта) до кредитного договору №02.04.2025-100001334 від 02.04.2025 (а.с.55-58).
В пункті 1 договору вказано, що сторони домовилися внести зміни до договору, а саме: позичальнику надається 2 транш кредиту на наступних умовах: дата надання/видачі кредиту 03 квітня 2025 року у розмірі 3200,00 грн. шляхом перерахування на рахунок споживача НОМЕР_2 . Строк, на який надається кредит 216 днів з дати його надання. Комісія за обслуговування з дати укладення додаткового договору встановлюється у розмірі 1458 грн.
До заявки на отримання кредиту позичальником підписано відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) згідно якої ОСОБА_1 підтверджено, що він розуміє, що підписує та укладає кредитний договір на вищевказаних умовах, підписуючи даний акцепт одноразовим ідентифікатором К964 (код з смс-повідомлення), яке було відправлене на його фінансовий номер 0954327565 (а.с.55-58 т.1).
Згідно довідки про ідентифікацію, відповідача ОСОБА_1 ідентифіковано кредитором за допомогою систему BankID (а.с.70).
Позивач ТОВ «Споживчий центр» свої зобов`язання за договором виконало та надало відповідачу ОСОБА_1 , кредитні кошти у розмірі 13000,00 грн., шляхом перерахування на платіжну карту відповідача № НОМЕР_3 призначення платежу: видача за договором кредиту № 02.04.2025-100001334 (а.с.29 т.1).
Також, позивач ТОВ «Споживчий центр» свої зобов`язання за додатковим договором виконало та надало відповідачу ОСОБА_1 , кредитні кошти у розмірі 3200,00 грн., шляхом перерахування на платіжну карту відповідача № НОМЕР_3 призначення платежу: видача за договором кредиту № 02.04.2025-100001334 (а.с.28 т.1).
Згідно довідки-розрахунку заборгованості про стан заборгованості за кредитним договором № 02.04.2025-100001334 від 02.04.2025 року, яку позивач додав до позовної заяви, заборгованість ОСОБА_1 складає 34344,00 грн., з яких: заборгованість по основному боргу (тіло кредиту) 16200 грн., заборгованість за процентами за період з 02 квітня 2025 року по 04 листопада 2025 року 10044 грн. та 8100 грн. – неустойка (а.с.30 т.1, а.с. 13- 18 т.2).
Крім того, відповідачем була проведена часткова сплата за кредитним договором на суму 6448,00 грн. від 02.05.2025, на суму 6480 грн. від 02.06.2025 та на суму 6480 грн. від 03.07.2025, що свідчить про визнання боргу.
Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до положень ст. 627 ЦК України та відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч. 2 ст. 639 ЦК України).
Правові відносини у сфері електронної комерції під час вчинення електронних правочинів в Україні регулюються, Законом України «Про електронну комерцію», який визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.
Статтею 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.
Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа.
Згідно з частинами 1, 2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.
Лише наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх.
За правилами ч. 1 ст. 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронні довірчі послуги».
Відповідно до ч. 3 ст. 207 ЦК України, використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами.
Статтею 640 ЦК України визначено, що договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.
Відповідно до ст. 642 ЦК України, відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною.
Частиною п`ятою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.
Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Частина 12 ст. 11 вказаного Закону передбачає, що електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі.
Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.
При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (вебсайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення.
Наведене узгоджується з правовим висновком, сформованим у постановах Верховного Суду від 12 січня 2021 року № 524/5556/19, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19, від 23 березня 2020 року № 404/502/18.
Судовим розглядом було встановлено, що вказаний кредитний договір відповідачем не оспорювався, недійсним в судовому порядку не визнавався, а відтак є чинним і підлягає до виконання його сторонами. ОСОБА_1 під час укладення кредитного договору, ознайомився з його текстом та змістом в цілому, що підтверджується особистим підписом позичальника. Вказані анкетні дані щодо відповідача-позичальника відповідають дійсності, що підтверджується наявними в матеріалах справи документами.
Таким чином вказаний договір та додатковий договір підписаний електронним підписом, використання якого неможливе без проходження попередньої реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора, а також без здійснення входу на веб-сайт за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету.
Зі змісту квитанцій від 30.12.2025 вбачається, що видача коштів за кредитним договором № 02.04.2025-100001334 здійснювалася за допомогою системи iPay, № платіжної карти № НОМЕР_3 .
Відповідачем та його представником не надано належних і допустимих документальних доказів того, що відповідні кошти не були зараховані на картковий рахунок, вказаний у договорі. 
Крім того, відповідач не спростував приналежність йому банківської картки - маска картки № НОМЕР_3 , та отримання кредитних коштів.
У відповідності до частини першої статті 528 ЦК України виконання обов`язку може бути покладено на іншу особу, якщо з умов договору або суті зобов`язання не випливає обов`язок боржника виконати зобов`язання особисто і в такому разі відповідач має прийняти виконання зобов`язання за кредитним договором, запропоноване за позивача третьою особою.
Тобто, позивач (через систему iPay) видав відповідачу кредитні кошти у розмірі 16200,00 гривень на картковий рахунок вказаний відповідачем в особистому кабінеті, що підтверджується квитанцією про перерахування коштів, чим виконав свої зобов`язання за договором своєчасно та в повному обсязі.
До суду було надано електронні докази в паперовій формі (роздруківка тексту заявки кредитного договору № 02.04.2025-100001334, відповідь позичальника про прийняття пропозиції (акцент) кредитного договору 02.04.2025-100001334), підписані одноразовим ідентифікатором «Е124» та додаткового договору до кредитного договору № 02.04.2025-100001334 підписаного відповідачем одноразовим ідентифікатором «К964» 03.04.2025.
Таким чином, TOB «Споживчий центр» виконало свої зобов`язання за кредитним договором № 02.04.2025-100001334 від 02.04.2025 в повному обсязі, надавши відповідачу кредит відповідно до умов укладеного кредитного договору перерахувавши кошти на електронний платіжний засіб номер якого, відповідач зазначав самостійно в системі.
До матеріалів справи долучено довідку про детальний розрахунок про стан заборгованості відповідача за кредитним договором № 02.04.2025-100001334 від 02.04.2025 у розмірі 34344 грн., що складається із заборгованості по тілу кредиту в розмірі 16200,00 грн., по процентам в розмірі 10044,00 грн., по неустойці - 8100,00 грн.
При цьому, як вбачається із долученої представником позивача детального розрахунку заборгованості за кредитним договором № 02.04.2025-100001334 від 02.04.2025 під час формування довідки про заборгованість та суми позовної вимоги було враховано факт проведення відповідачем часткової оплати та змінено суму заборгованості.
Суд зазначає, що представник відповідача у судовому засіданні фактично підтвердила факт отримання ним кредитних коштів. Доказів належного виконання зобов`язань по сплаті кредиту (щодо повернення кредитних коштів, а також сплати відсотків) відповідач суду не надав, не подав будь-яких доказів на спростування користування ним наданими йому кредитними коштами, а також не подав будь-яких доказів на спростування наданого позивачем розрахунку заборгованості. Більше того, відповідачем не надано суду контррозрахунок суми заборгованості, який суд міг би належним чином оцінити про невірність наданого позивачем розрахунку. Відтак, у суду відсутні підстави для того, що піддати сумніву нараховану позивачем суму боргу, враховуючи, що вона підтверджена наданими позивачем доказами.
Відтак, посилання відповідача на те, що позивачем не доведено своєї вимоги, суд вважає безпідставними.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Згідно зі статтею 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Крім того, відповідно до ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору.
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Щодо посилання представника відповідача на звільнення відповідача від нарахованих відсотків за користування кредитними коштами, як військовослужбовця, суд зазначає наступне.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 29.03.2021 підписав контракт про проходження військової служби у лавах ЗСУ на посаді оператора – водія електрогазового взводу технічної роти батальйону аеродромно – технічного забезпечення в/ч НОМЕР_1 (а.с.196-199 т.1).
Згідно військового квитка НОМЕР_4 встановлено, що ОСОБА_1 з 29.03.2021 року згідно наказу командира в/ч НОМЕР_1 прийнятий на військову службу згідно контракту (а.с.194-195 т.1).
Згідно довідки форми 5 відповідач ОСОБА_1 перебуває на військовій службі по контракту у в/ч НОМЕР_5 АДРЕСА_1 (а.с.200 т.1).
Відповідно до частини 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, на весь час їх призову, а військовослужбовцям під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, які перебували або перебувають безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (житлового будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля.
Підставами для отримання пільг військовослужбовцями під час дії особливого періоду є: 
1.Для військовослужбовців, призваних на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період - довідка за Формами 5 або 6 Інструкції з діловодства у Збройних Силах України, затвердженої наказом Генерального штабу Збройних Сил України від 07.04.2017 № 124 (далі - Інструкція) та витяг із наказу або довідка про призов військовозобов`язаного або резервіста на військову службу за призовом від час мобілізації, на особливий період, видана територіальним центром комплектування та соціальної підтримки (раніше - військовим комісаріатом), військовою частиною, органом військового управління, військовим навчальним закладом, установою та організацією Збройних сил України. 
2.Для військовослужбовців, які проходять військову службу всіх видів, передбачених частиною шостою статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (крім осіб, зазначених в пункті 1 цього листа), які брали або беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, які перебували або перебувають безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів - довідки за Формами 5 або 6 Інструкції та довідка за Формою, яка встановлена додатком 4 до Порядку надання та позбавлення статусу учасника бойових дій осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередньо участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення чи у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій 4 та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.08.2014 № 413.
Отже, військовослужбовці, які надали вищезазначені документи мають право на пільги, визначені пунктом 15 статті 14 Закону про захист військовослужбовців.
При цьому слід зазначити, що саме у разі надання вище зазначених документів, відповідач має право на пільги, тобто в даному випадку відповідач мав повідомити кредитора, що він є військовослужбовцем та надати відповідні документи щодо застосування відповідної пільги.
Національний банк України у своєму листі від 02.09.2014 № 18-112/48620 надав роз`яснення, що для звільнення від нарахування штрафів, пені та відсотків за користування кредитом мобілізовані позичальники повинні надати банку перелік документів, встановлений листом Міністерства оборони України від 21.08.2014 № 322/2/7142. Такими документами є: військовий квиток, в якому у відповідних розділах здійснюються службові відмітки, або довідка про призов військовозобов`язаного на військову службу, видана військовим комісаріатом або військовою частиною, а для резервістів витяг із наказу або довідка про зарахування до списків військової частини, які видаються військовою частиною. Тобто на вказані пільги мають право лише мобілізовані позичальники.
Верховний Суд у постанові від 15 липня 2020 року у справі № 199/3051/14 (провадження № 61-10861св18) виклав висновок про перелік необхідних документів доведеності статусу особи, яка має право на пільги, визначені пунктом 15 частини третьої статті 14 Закону України «Про «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей». У цій постанові Верховний Суд зазначив, що Національний банк України листом від 02 вересня 2014 року № 18-112/48620 надав роз`яснення, що для звільнення від нарахування штрафів, пені та відсотків за користування кредитом мобілізовані позичальники повинні надати банку перелік документів, встановлений листом Міністерства оборони України від 21 серпня 2014 року № 322/2/7142.
Надані представником відповідача документи не підтверджують наявність у відповідача ОСОБА_1 статусу військовослужбовця призваного (мобілізованого) на військову службу (оскільки він проходить таку за контрактом), а тому надають йому пільг передбачених п. 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Разом з цим, вказаний закон не містить норм, які б звільняли позичальника від нарахованих штрафів, пені та процентів за користування кредитом протягом особливого періоду у зв`язку з наявністю у нього статусу військовослужбовця, що проходить військову службу за контрактом.
Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 04.09.2024 у справі №426/4264/19.
Щодо стягнення неустойки суд вказує таке.
Пунктом 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України визначено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
ТОВ «Споживчий центр» просить стягнути із ОСОБА_1 неустойку за невиконання зобов`язання за кредитним договором у розмірі 8100,00 грн., проте на підставі пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України відповідач звільнений від обов`язку сплатити неустойку та комісію на користь кредитодавця на період дії воєнного стану в Україні, з 24 лютого 2022 року, отже відсутні підстави для задоволення позову в цій частині та стягнення із ОСОБА_1 неустойки у розмірі 8100,00 грн.
Оскільки, кредитний договір був підписаний відповідачем без будь-яких застережень, суд приходить до висновку, що останній погодився з його умовами та зобов`язався виконувати їх.
Розмір заборгованості, який відображено у довідці-розрахунку не спростовано будь-яким розрахунком відповідача.
Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що позичальником порушено встановлений договором обов`язок повернути кредит та сплатити проценти, а тому позикодавець правомірно звернувся з позовом про стягнення суми кредитної заборгованості з відповідача. 
Враховуючи викладене, перевіривши надані позивачем докази, позовні вимоги слід задоволити частково та стягнути з відповідача заборгованість у сумі 26244,00 грн., що складається із: 16200,00 грн. – заборгованість по кредиту; 10044,00 грн. – заборгованість по відсотках.

Відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог, а саме, в розмірі 2034,48 грн. (26244*2662,40/34344).
Щодо розподілу витрат відповідача на правничу допомогу в сумі 8000,00 грн., суд зазначає наступне.
Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.
Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Згідно з положеннями частин першої-четвертої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до частин п`ятої, шостої статті 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат (за наявності заперечень учасника справи, якими є відповідні заперечення представника відповідача), що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява № 19336/04, п. 269).
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
При розгляді справи «Гуриненко проти України» (рішення Європейського суду з прав людини від 18 лютого 2010 року, №37246/04) ЄСПЛ зазначив, що при розгляді питань компенсації витрат, понесених сторонами на отримання ними юридичної допомоги (в тому числі й під час розгляду їх справ в національних судах) задоволенню судом підлягають лише ті вимоги, по яким доведено, що витрати заявника були фактичними, неминучими, необхідними, а їх розмір розумним та обґрунтованим.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 червня 2018 року по справі № 826/1216/16 висловила правову позицію про те, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.
Верховний Суд у своїй постанові від 03 травня 2018 року в справі №372/1010/16-ц дійшов висновку, що якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правову допомогу, а саме, надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат, стороні на користь якої ухвалено судове рішення.
В обґрунтування розміру понесених відповідачем ОСОБА_1 витрат на правничу допомогу, до матеріалів справи надано наступні документи, зокрема:
- копію договору від 06.01.2026 року про надання правничої допомоги, укладеного між адвокатом Скользнєвою В.В. та клієнтом ОСОБА_1 (а.с.111-112 т.1); 
- акт здачі - прийняття наданої правничої допомоги до договору про надання правової допомоги від 06.01.2026, за підписами адвоката Скользнєвої В.В. та клієнта ОСОБА_1 (а.с.113 т.1);
- квитанцію від 17.02.2026 року про сплату ОСОБА_1 адвокату Скользнєвій В.В. грошових коштів у сумі 8000,00 грн. за надання правової допомоги за договором про надання правової допомоги від 06.01.2026 року (а.с.114 т.1);
- копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю на ім`я Скользнєвої В.В. (а.с.91 т.1).
Представник позивача у відповіді на відзив заявила клопотання про зменшення судових витрат на професійну правничу допомогу на користь відповідача, з огляду на їх неспіврозмірність.
Зі змісту акту про надання правничої допомоги за договором від 06.01.2026 слідує, що відповідачу ОСОБА_1 адвокатом Скользнєвою В.В. надано послуги на загальну суму 8000 грн.
Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Тобто, суд може зменшити розмір понесених витрат на правничу допомогу, якщо обсяг робіт і час, витрачений на підготовку документів, є явно неспівмірним із складністю виконаних адвокатом робіт.
У свою чергу, аналізуючи надані суду докази на підтвердження заявлених розмірів судових витрат, понесених на оплату професійної правничої допомоги, а також враховуючи суб`єктний склад правовідносин, предмет спору, незначну складність справи та виконані роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, а також, доводи позивача, суд вважає за необхідне зменшити розмір судових витрат та стягнути з позивача на користь відповідача витрати на правничу допомогу із врахуванням часткового задоволення позову у розмірі 1886, 79 грн. (із розрахунку 8 000*8100/34344).
Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 2-13, 123, 124, 133, 137, 141, 142, 270, 258, 260, 261, 352-354, 355 ЦПК України, суд
У Х В А Л И В:
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, задовольнити частково. 
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий Центр» заборгованість за кредитним договором № 02.04.2025-100001334 від 02 квітня 2025 року в розмірі 26244 (двадцять шість тисяч двісті сорок чотири) гривні 00 коп.
В решті позовних вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий Центр» судовий збір у розмірі 2034 (дві тисячі тридцять чотири) гривні 48 коп.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий Центр» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1886 (одна тисяча вісімсот вісімдесят шість) гривень 79 коп.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Повне найменування сторін:
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Споживчий центр", код ЄДРПОУ: 37356833, адреса місцезнаходження: вул. Саксаганського, 133-А, м. Київ, 01032. 
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_6 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 .
Повний текст рішення суду буде виготовлено не пізніше 15.06.2026 року. 

Суддя       О.В. Невгад