СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2026 року м. Харків Справа № 913/30/25 

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючий суддя Істоміна О.А., суддя Попков Д.О., суддя Стойка О.В.
розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Газопостачальна компанія “Нафтогаз Трейдинг” (вх.№943Л/3) на рішення Господарського суду Луганської області від 06.04.2026
у справі №913/30/25 (суддя Масловський С.В., повне рішення складено 06.04.2026)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю “Газопостачальна компанія “Нафтогаз Трейдинг” ,м.Київ,
до відповідача Комунального закладу “Станично-Луганська публічна бібліотека” Станично – Луганської селищної територіальної громади” смт.Станиця Луганська, Щастинський район, Луганська область,
про стягнення 11.080,49 грн 

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю “Газопостачальна компанія “Нафтогаз Трейдинг” звернулося до Господарського суду Луганської області з позовом до Комунального закладу “Станично-Луганська публічна бібліотека” Станично-Луганської селищної територіальної громади” про стягнення заборгованості за договором постачання природного газу №11-1104/21-БО-Т від 10.11.2021 в розмірі 11.080,49 грн, з яких: 6.969,23 грн – заборгованість за основним зобов`язанням, 1.472,13 грн – пеня, 546 грн 52 коп. – 3% річних, 2.092,61 грн – інфляційні втрати.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем договору постачання природного газу №11-1104/21-БО-Т від 10.11.2021, внаслідок чого у відповідача утворилась заборгованість, що стало підставою для нарахування пені, 3% річних та інфляційних втрат.
Рішенням Господарського суду Луганської області від 06.04.2026 позов ТОВ “Газопостачальна компанія “Нафтогаз Трейдинг” до Комунального закладу “Станично-Луганська публічна бібліотека” Станично-Луганської селищної територіальної громади” про стягнення 11.080,49 грн задоволено частково. Присуджено до стягнення з Комунального закладу “Станично-Луганська публічна бібліотека” Станично-Луганської селищної територіальної громади” на користь ТОВ “Газопостачальна компанія “Нафтогаз Трейдинг” заборгованість за договором постачання природного газу №11-1104/21-БО-Т від 10.11.2021 в розмірі 10.001,39 грн, з яких: 6.290,51 грн - заборгованість за основним зобов`язанням, 1.328,76 грн - пеня, 493,30 грн - 3% річних, 1.888,82 грн - інфляційні втрати, витрати зі сплати судового збору в сумі 2.186,49 грн. В інший частині позову відмовлено.
Позивач, ТОВ “Газопостачальна компанія “Нафтогаз Трейдинг”, звернулося до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Луганської області від 06.04.2026 у справі №913/30/25 в частині відмови у стягненні 678,72 грн основного боргу, 143,37 грн пені, 53,22 грн 3% річних та 203,79 грн інфляційних втрат та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позовних вимог в цій частині. Судові витрати за розгляд апеляційної скарги просить покласти на відповідача.
Доводи апеляційної скарги зводяться до таких підстав:
- незастосовність до спірного періоду (24.02 – 28.02.2022) редакції статей 1, 3 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України", чинної станом на дату ухвалення оскаржуваного рішення, оскільки до 20.03.2022 Закон не визначав як тимчасово окуповану будь-яку територію, окрім АРК і м.Севастополя, а тому застосування судом першої інстанції норм у чинній редакції до правовідносин лютого 2022 року суперечить принципу неприпустимості зворотної дії закону в часі (ст.58 Конституції України);
- незастосовність статей 13, 13-1 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" до території Станично-Луганської громади за відсутності окремого рішення Кабінету Міністрів України про поширення дії цих статей на території, визначені пунктом 3 частини 1 статті 3 Закону.
Відповідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.04.2026 сформовано склад колегії суддів Східного апеляційного господарського суду: головуючий суддя Істоміна О.А., суддя Попков Д.О., суддя Стойка О.В.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 28.04.2026 витребувано матеріали справи №913/30/25 з Господарського суду Луганської області та відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги ТОВ “Газопостачальна компанія “Нафтогаз Трейдинг” до надходження матеріалів справи.
04.05.2026 на адресу Східного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №913/30/25.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 07.05.2026 відкрито апеляційне провадження за скаргою ТОВ “Газопостачальна компанія “Нафтогаз Трейдинг”; встановлено строк по 04.06.2026 (включно) для учасників справи для подання відзиву на апеляційну скаргу до канцелярії суду разом з доказами його (доданих до нього документів) надсилання іншим учасникам справи в порядку ч.2 ст.263 ГПК України; запропоновано учасникам справи в строк по 04.06.2026 (включно) надати до суду заяви, клопотання та заперечення (у разі наявності), з доказами надсилання їх копій та доданих до них документів іншим учасникам справи в порядку ч.4 ст.262 ГПК України. Розгляд апеляційної скарги визначено здійснювати в порядку письмового провадження без виклику представників сторін.
Відповідач не скористався наданим ст. 263 ГПК України процесуальним правом, відзиву на апеляційну скаргу не надав.
Згідно з ч.13 ст.8 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
За приписами ч.10 ст.270 Господарського процесуального кодексу України, апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. З урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може розглянути такі апеляційні скарги у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.
Відповідно до ч.7 ст.252 Господарського процесуального кодексу України, клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву.
Згідно з ч.2 ст.270 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справ у суді апеляційної інстанції починається з відкриття першого судового засідання або через п`ятнадцять днів з дня відкриття апеляційного провадження, якщо справа розглядається без повідомлення учасників справи.
Відповідно до наказу Міністерства розвитку громад та територій України №376 від 28.02.2025 "Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією", Станично-Луганська селищна територіальна громада, на території якої знаходиться місцезнаходження відповідача, включена до зазначеного Переліку як тимчасово окупована з 24.02.2022 й до теперішнього часу.
З огляду на це та відсутність функціонуючих поштових відділень на території місцезнаходження відповідача (згідно з офіційною інформацією АТ "Укрпошта"), відповідач повідомлявся про судове провадження у справі №913/30/25 шляхом направлення копії ухвали суду на електронну пошту, зазначену ним у договорі (що підтверджується довідкою про доставку електронного листа, сформованою в Автоматизованій системі документообігу суду), а також шляхом розміщення оголошення на сторінці Господарського суду Луганської області на офіційному веб-порталі "Судова влада". Отже, судом вжито усіх можливих заходів для належного повідомлення відповідача про відкрите судове провадження.
Клопотань від учасників справи про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням не надійшло.
За таких обставин, не вбачаючи підстав для розгляду апеляційної скарги в даній справі у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи з власної ініціативи, колегія суддів дійшла висновку про розгляд апеляційної скарги в порядку спрощеного письмового провадження, в межах встановленого чинним процесуальним законодавством строку, без проведення судового засідання.
У ході апеляційного розгляду даної справи Східним апеляційним господарським судом, у відповідності до п.4 ч.5 ст.13 Господарського процесуального кодексу України, було створено учасникам справи умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строку, встановленого ч. 1 ст. 273 Господарського процесуального кодексу України.
Відповідно до ч.1 ст.269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. За приписами ч.2 цієї норми, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В ході розгляду даної справи судом апеляційної інстанції було в повному обсязі досліджено письмові докази у справі, пояснення учасників справи, викладені в заявах по суті справи в суді першої інстанції - у відповідності до приписів ч.1 ст.210 Господарського процесуального кодексу України, а також з урахуванням положень ч.2 цієї норми, якою встановлено, що докази, які не були предметом дослідження в судовому засіданні, не можуть бути покладені судом в основу ухваленого судового рішення.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм права при винесенні оскаржуваного рішення, а також проаналізувавши докази, котрі стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в обґрунтування своїх вимог та заперечень, колегія суддів апеляційної інстанції встановила наступне.
10.11.2021 між ТОВ "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" (постачальник за договором, позивач по справі) та Комунальним закладом “Станично-Луганська публічна бібліотека” Станично-Луганської селищної територіальної громади” (споживач за договором, відповідач по справі) було укладено Договір постачання природного газу №11-1104/21-БО-Т (далі - договір), відповідно до умов якого постачальник зобов`язується поставити споживачу природний газ, а споживач зобов`язується прийняти його та оплатити на умовах цього договору.
Іншими умовами Договору сторони передбачили наступне:
- постачальник передає споживачу на умовах цього договору замовлений споживачем обсяг (об`єм) природного газу у період з листопада 2021 по грудень 2022 року в кількості 8 тис. куб. метрів. Загальний обсяг природного газу, замовлений споживачем за договором, складається з сум загальних обсягів природного газу, замовлених споживачем на всі розрахункові періоди протягом строку дії договору. Споживач підтверджує, що замовлені ним обсяги природного газу, які визначені в п.2.1 цього договору повністю покривають потреби споживача у відповідному розрахунковому періоді для потреб, визначених пунктом 1.2 цього договору. Відповідальність за правильність визначення замовлених обсягів газу покладається виключно на споживача. Підписанням цього договору споживач дає згоду постачальнику на включення його до Реєстру споживачів постачальника (надалі - Реєстр або Реєстр споживачів), розміщеного на інформаційній платформі Оператора ГТС відповідно до вимог Кодексу ГТС (п.п. 2.1, 2.1.3, 2.2, 2.3 Договору);
- перегляд та коригування замовлених споживачем обсягів природного газу за цим договором може відбуватися шляхом підписання сторонами додаткової угоди, в тому числі протягом відповідного розрахункового періоду. Споживач зобов`язується самостійно контролювати обсяги використання природного газу і своєчасно обмежувати (припиняти) використання природного газу у разі перевищення замовлених обсягів або своєчасно (до кінця відповідного розрахункового періоду) надавати постачальнику для оформлення відповідну додаткову угоду на коригування замовлених обсягів за цим договором. В будь-якому випадку, обсяг, визначений в акті приймання-передачі природного газу, оформленого відповідно до пункту 3.5. цього договору, вважається фактично використаним за цим договором обсягом природного газу (п. 2.4 Договору);
- постачальник передає споживачу у загальному потоці природний газ у внутрішній точці виходу з газотранспортної системи. Право власності на природний газ переходить від постачальника до споживача після підписання актів приймання-передачі. Після переходу права власності на природний газ споживач несе всі ризики і бере на себе відповідальність, пов`язану з правом власності на природний газ. Приймання-передача газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному розрахунковому періоді, оформлюється актом приймання-передачі газу (п. п.3.1, 3.5 Договору);
- на підставі отриманих від споживача даних та даних щодо остаточної алокації відборів споживача на інформаційній платформі Оператора ГТС постачальник готує та надає споживачу два примірники акту приймання-передачі за відповідний розрахунковий період (далі також - акт), підписані уповноваженим представником постачальника. Споживач протягом 2-х (двох) робочих днів з дати одержання акту зобов`язується повернути постачальнику один примірник оригіналу акту, підписаний уповноваженим представником споживача, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від його підписання (пп. 3.5.2, 3.5.3 п. 3.5 Договору);
- у випадку неповернення споживачем підписаного оригіналу акту до 15-го (п`ятнадцятого) числа місяця, наступного за розрахунковим періодом, а також у випадку розбіжностей між даними, отриманими від споживача відповідно до підпункту 3.5.1 цього пункту, та даних щодо остаточної алокації відборів споживача на Інформаційній платформі Оператора ГТС, обсяг (об`єм) спожитого газу вважається встановленим (узгодженим) відповідно до даних Інформаційної платформи Оператора ГТС та переданим у власність споживачу, а вартість поставленого протягом відповідного розрахункового періоду газу розраховується з урахуванням цін, визначених в розділі 4 цього договору (пп. 3.5.4. п. 3.5 Договору);
- ціна та порядок зміни ціни на природний газ, який постачається за цим договором, встановлюється наступним чином: ціна природного газу за 1000 куб.м газу без ПДВ -13.658,42 грн; крім того ПДВ за ставкою 20%; крім того тариф на послуги транспортування природного газу для внутрішньої точки виходу газотранспортної системи — 124,16 грн без ПДВ, коефіцієнт, який застосовується при замовленні потужності на добу наперед у відповідному періоді на рівні 1,10 умовних одиниць, всього з коефіцієнтом — 136,576 грн, крім того ПДВ - 20%, всього з ПДВ — 163,86 грн за 1000 куб.м. Всього ціна газу за 1000 куб.м з ПДВ, з урахуванням тарифу на послуги транспортування та коефіцієнту, який застосовується при замовленні потужності на добу, за договором становить 16.554,00 грн. Загальна вартість договору на дату укладання становить 110.360,00 грн, крім того ПДВ 22.072,00 грн, разом з ПДВ — 132.432,00 грн (п.4.1., п.4.3. Договору);
- оплата за природний газ за відповідний розрахунковий період (місяць) здійснюється споживачем виключно грошовими коштами в наступному порядку: 70% вартості фактично переданого відповідно до акту приймання-передачі природного газу - до останнього числа місяця, наступного за місяцем, в якому було здійснено постачання газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий відповідно до акту приймання-передачі природний газ здійснюється споживачем до 15 числа (включно) місяця, наступного за місяцем, в якому споживач повинен був сплатити 70 % грошових коштів за відповідний розрахунковий період. У разі відсутності акту приймання-передачі, фактична вартість використаного споживачем газу розраховується відповідно до умов підпункту 3.5.4 пункту 3.5 цього договору. Споживач має право здійснити оплату та/або передоплату за природний газ протягом періоду поставки або до початку розрахункового періоду (п. 5.1 Договору);
- за невиконання або неналежне виконання договірних зобов`язань за договором сторони несуть відповідальність у випадках, передбачених законодавством і договором. У разі прострочення споживачем строків остаточного розрахунку згідно пункту 5.1 та/або строків оплати за пунктом 8.4 цього договору, споживач зобов`язується сплатити постачальнику 3% річних, інфляційні збитки та пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховані від суми простроченого платежу за кожний день прострочення (п.7.1, п.7.2 Договору);
- сторони звільняються від відповідальності за часткове або повне невиконання обов`язків згідно з цим договором внаслідок настання форс-мажорних обставин, що виникли після укладення договору, і сторони не могли передбачити їх. Строк виконання зобов`язань відкладається на строк дії форс-мажорних обставин. Сторони зобов`язані негайно повідомити про виникнення форс-мажорних обставин та протягом 14 днів з дати їх виникнення подати підтвердні документи відповідно до законодавства. Настання форс-мажорних обставин підтверджується в порядку, встановленому чинним законодавством України (п.п.10.1-10.4 Договору);
- даний договір набирає чинності з дати його укладання і діє в частині поставки газу до 31.12.2022 включно, а в частині розрахунків - до повного їх виконання. Продовження або припинення договору можливе за взаємною згодою сторін шляхом підписання додаткової угоди до договору (п.13.1 Договору).
На виконання умов договору постачання природного газу №11-1104/21-БО-Т від 10.11.2021 позивач поставив відповідачу природний газ в листопаді 2021 за актом приймання - передачі від 30.11.2021 в обсязі 0,54900 тис.куб.метрів на загальну суму 9.088,14 грн з ПДВ, в грудні 2021 за актом приймання - передачі від 31.12.2021 в обсязі 0,92100 тис.куб.метрів на загальну суму 15.246,23 грн з ПДВ, в січні 2022 за актом приймання - передачі від 31.01.2022 в обсязі 1,23600 тис.куб.метрів на загальну суму 20.460,74 грн з ПДВ та в лютому 2022 року за актом приймання-передачі від 28.02.2022 в обсязі 0,50000 тис.куб.метрів на загальну суму 8.277,00 грн з ПДВ, та на підтвердження обсягів споживання природного газу позивач долучив також до матеріалів справи роздруківки з інформаційної платформи щодо остаточної алокації відборів споживача.
За твердженням позивача вищезазначені акти приймання-передачі відповідачем підписані не були, у зв`язку з чим, обсяг спожитого газу позивачем було встановлено на підставі даних з інформаційної платформи щодо обсягів спожитого природного газу, а вартість визначена з урахуванням ціни такого газу, що узгоджена сторонами в договорі.
Невиконання відповідачем обов`язку щодо повної та своєчасної оплати природного газу, поставленого за договором постачання природного газу №11-1104/21-БО-Т від 10.11.2021, стало підставою для звернення позивача до господарського суду з вимогами про стягнення основної заборгованості, а також нарахованих у зв`язку з простроченням виконання грошового зобов`язання пені, 3% річних та інфляційних втрат.
Місцевий господарський суд, частково задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що позивач належними та допустимими доказами підтвердив факт постачання відповідачу природного газу за договором постачання природного газу №11-1104/21-БО-Т від 10.11.2021, обсяги його споживання, визначені відповідно до даних Інформаційної платформи Оператора ГТС, а також наявність у відповідача заборгованості за поставлений природний газ. При цьому суд встановив, що відповідач не надав передбачених договором актів розподілу природного газу, не підписав акти приймання-передачі, не заявив мотивованих заперечень щодо визначених позивачем обсягів споживання та не спростував даних Інформаційної платформи Оператора ГТС, у зв`язку з чим суд дійшов висновку про підтвердження факту поставки природного газу та виникнення у відповідача обов`язку з його оплати.
Водночас місцевий господарський суд, врахувавши положення Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України", встановив, що починаючи з 24.02.2022 Станично-Луганська селищна територіальна громада є тимчасово окупованою територією, а постачання природного газу на таку територію є забороненим, у зв`язку з чим визначив підлягаючими стягненню лише вартість природного газу, поставленого за період з 01.02.2022 по 23.02.2022, а також здійснив відповідний перерахунок пені, 3% річних та інфляційних втрат, відмовивши у задоволенні позовних вимог у решті.
Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в межах, визначених статтею 269 Господарського процесуального кодексу України, дійшла висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги, з огляду на таке.
Предметом даного спору є матеріально-правова вимога постачальника природного газу про стягнення зі споживача заборгованості за договором постачання природного газу №11-1104/21-БО-Т від 10.11.2021, а також пені, 3% річних та інфляційних втрат, нарахованих у зв`язку з простроченням виконання грошового зобов`язання.
Водночас предметом апеляційного перегляду є рішення місцевого господарського суду лише в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо стягнення вартості природного газу, поставленого за період з 24.02.2022 по 28.02.2022 (в межах розрахункового періоду лютий 2022 року), а також нарахованих на цю суму пені, 3% річних та інфляційних втрат.
Відповідно до статті 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог на суму 10.001,39 грн учасниками справи не оскаржується, а тому відповідно до частини 1 статті 269 ГПК України не є предметом перегляду судом апеляційної інстанції.
Отже, у межах апеляційного провадження підлягають перевірці правильність застосування судом першої інстанції положень Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" (далі - Закон) до спірних правовідносин, а також обґрунтованість висновку про відсутність правових підстав для стягнення вартості природного газу, поставленого після 24.02.2022, та відповідно нарахованих на зазначену суму пені, 3% річних і інфляційних втрат.
Закон України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" №1207-VII від 15.04.2014 (далі - Закон) визначає статус території України, тимчасово окупованої внаслідок збройної агресії російської федерації, встановлює особливості діяльності державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій в умовах цього правового режиму, а також визначає обмеження прав і свобод громадян та порядок їх забезпечення на такій території. Зокрема, статтею 3 Закону визначено територію, яка для цілей Закону вважається тимчасово окупованою, а статтями 13, 13-1 Закону встановлено обмеження щодо переміщення товарів, робіт, послуг та здійснення господарської діяльності на тимчасово окупованій території.
Починаючи з 24.02.2022 до Закону неодноразово вносились зміни, спрямовані на поширення його дії на території, тимчасово окуповані внаслідок повномасштабного вторгнення російської федерації в Україну. Зокрема, Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення кримінальної відповідальності за колабораційну діяльність та особливості застосування запобіжних заходів за вчинення злочинів проти основ національної та громадської безпеки" №2138-ІХ від 15.03.2022, який набрав чинності 20.03.2022, частину 1 статті 3 Закону доповнено пунктом 3, яким до тимчасово окупованої території віднесено іншу (крім зазначеної у пунктах 1, 2) сухопутну територію України, визнану в умовах воєнного стану тимчасово окупованою у встановленому Кабінетом Міністрів України порядку; одночасно статті 13, 13-1 Закону доповнено положеннями про те, що в умовах воєнного стану дія обмежень, встановлених цими статтями, може бути поширена на території, передбачені зазначеним пунктом 3, за окремим рішенням Кабінету Міністрів України.
Надалі Законом України №2217-ІХ від 21.04.2022, який набрав чинності 07.05.2022, викладено в новій редакції пункт 1 частини 1 статті 3 Закону, розширивши його зміст із "сухопутної території Автономної Республіки Крим та міста Севастополя" до "сухопутної території тимчасово окупованих російською федерацією територій України" - тобто поширивши цей пункт (а відповідно, і встановлений статтями 13, 13-1 Закону режим, який застосовується до територій, визначених пунктами 1, 2 частини першої статті 3 Закону, без окремого рішення Кабінету Міністрів України) не лише на Автономну Республіку Крим і місто Севастополь, а на будь-яку фактично тимчасово окуповану російською федерацією територію України.
З огляду на викладене, визначення застосовної до спірних правовідносин редакції статей 3, 13, 13-1 Закону, а також з`ясування того, чи наведені зміни поширюються на правовідносини, що виникли до набрання ними чинності, має визначальне значення для правильного вирішення цієї справи.
Вирішуючи питання про правильність застосування судом першої інстанції положень статей 13, 13-1 Закону до спірних правовідносин без встановлення факту прийняття Кабінетом Міністрів України окремого рішення про поширення дії цих статей на територію Станично-Луганської селищної територіальної громади, колегія суддів зазначає таке.
Застосовуючи до спірних правовідносин положення статей 13, 13-1 Закону з підстави одного лише факту включення Станично-Луганської селищної територіальної громади до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, затвердженого наказом Міністерства розвитку громад та територій України №376 від 28.02.2025, місцевий господарський суд виходив з підходу, аналогічного викладеному у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2025 у справі №908/1162/23.
Згідно такого підходу Верховного Суду положення статей 13, 13-1 Закону застосовуються до тимчасово окупованої території, визначеної пунктом 1 частини 1 статті 3 Закону (в редакції, чинній станом на дату ухвалення оскаржуваного рішення), просто в силу приписів абзацу 1 частини 1 кожної із зазначених статей, без необхідності прийняття окремого рішення Кабінету Міністрів України, оскільки рішення повноважного органу про включення території до відповідного переліку має не конститутивне, а лише інформативне значення, з публічною достовірністю підтверджуючи дату, з якої фактично почалась окупація.
В свою чергу апелянт, заперечуючи проти такого підходу, посилається на постанову Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 01.04.2026 у справі №280/5808/23, у якій викладено іншу правову позицію - про необхідність окремого рішення Кабінету Міністрів України для поширення дії статті 13 Закону на території, тимчасово окуповані після 24.02.2022.
Так, ухвалою Великої Палати Верховного Суду від 22.01.2026 у справі №280/5808/23 встановлено, що правовідносини у цій справі (щодо повернення надміру сплачених митних платежів, які виникли у 2023 році) не є подібними до правовідносин, розглянутих об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у справах щодо стягнення заборгованості за поставлену електричну енергію та природний газ, у зв`язку з чим Велика Палата Верховного Суду відмовила у перегляді позиції об`єднаної палати Касаційного господарського суду.
Отже, наведена апелянтом постанова Касаційного адміністративного суду ухвалена в іншій судовій юрисдикції, у справі з іншим предметом спору, і не спростовує та не скасовує правового висновку об`єднаної палати Касаційного господарського суду, який залишається чинним і підлягає застосуванню саме до господарсько-правових спорів, подібних до спірних у цій справі правовідносин. З огляду на це та обов`язковість урахування висновків Верховного Суду в межах відповідної судової юрисдикції (частина 4 статті 236 Господарського процесуального кодексу України), колегія суддів вважає правильним застосований місцевим господарським судом підхід та відхиляє довід апеляційної скарги в цій частині.
Отже, суд першої інстанції правильно виходив з того, що положення статей 13, 13-1 Закону підлягали застосуванню до території Станично-Луганської селищної територіальної громади без необхідності встановлення факту прийняття Кабінетом Міністрів України окремого рішення про поширення дії цих статей на таку територію.
В той же час колегія суддів не може погодитися з висновком місцевого господарського суду про наявність підстав для застосування статей 1, 3, 13, 13-1 Закону в редакції, чинній на дату ухвалення оскаржуваного рішення, до спірних правовідносин, що виникли у період з 24.02.2022 по 28.02.2022, з огляду на таке.
Висновок місцевого господарського суду про заборону постачання природного газу на територію Станично-Луганської селищної територіальної громади починаючи з 24.02.2022 ґрунтується на застосуванні положень статей 1, 3, 13, 13-1 Закону в редакції, чинній на дату ухвалення оскаржуваного рішення (06.04.2026).
Разом з тим правові висновки, наведені вище щодо застосовності статей 13, 13-1 Закону без окремого рішення Кабінету Міністрів України, сформульовані об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у справі №908/1162/23 стосовно заборгованості, яка виникла в листопаді-грудні 2022 року, тобто вже після 20.03.2022 - дати набрання чинності Законом України №2138-ІХ від 15.03.2022, яким частину 1 статті 3 Закону вперше доповнено пунктом 3, а статті 13, 13-1 Закону - частинами першими.
Постанова Касаційного адміністративного суду у справі №280/5808/23 також стосується правовідносин, що виникли у 2023 році. Отже, жодна з наведених постанов Верховного Суду не вирішує питання про застосовність положень Закону до правовідносин, які виникли до 20.03.2022, а тому підлягає самостійній перевірці застосовна редакція Закону станом на дату виникнення спірних правовідносин, а саме 24.02.2022 - 28.02.2022.
Станом на зазначену дату (до набрання чинності Законом України №2138-ІХ) частина 1 статті 3 Закону визначала тимчасово окупованою територією виключно сухопутну територію Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, внутрішні води України цих територій, внутрішні морські води і територіальне море України навколо Кримського півострова, територію виключної (морської) економічної зони України вздовж узбережжя Кримського півострова та прилеглого до узбережжя континентального шельфу України, а також надра під цими територіями і повітряний простір над ними.
Положення, яке б відносило до тимчасово окупованої території іншу сухопутну територію України, визнану такою в умовах воєнного стану, у зазначеній редакції Закону відсутнє.
Відповідно, у редакції, чинній станом на 24.02.2022 - 28.02.2022, стаття 3 Закону ще не відносила територію Станично-Луганської селищної територіальної громади Луганської області до тимчасово окупованої території, а тому положення статей 13, 13-1 Закону, які на той момент також не містили диференціації правового режиму за пунктами частини 1 статті 3 Закону, до спірних правовідносин застосовуватись не могли.
В той же час Закони України №2138-ІХ від 15.03.2022 та №2217-ІХ від 21.04.2022, якими розширено коло територій, що визначаються тимчасово окупованими для цілей Закону, не містять положень про надання їм зворотної дії в часі щодо правовідносин, які виникли до набрання ними чинності.
За змістом статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Отже, застосувавши до правовідносин, що виникли 24.02.2022 - 28.02.2022, редакцію статей 1, 3, 13, 13-1 Закону, чинну на дату ухвалення оскаржуваного рішення, а не редакцію, чинну на дату виникнення спірних правовідносин, місцевий господарський суд неправильно застосував норми матеріального права, що відповідно до пункту 4 частини 1 статті 277 Господарського процесуального кодексу України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції в цій частині.
Щодо розміру сум, які підлягають стягненню внаслідок скасування рішення суду першої інстанції в зазначеній частині.
Як встановлено судом першої інстанції та не заперечується учасниками справи, обсяг природного газу, поставленого відповідачу за розрахунковий період лютий 2022 року, згідно з даними Інформаційної платформи Оператора газотранспортної системи, становив 0,500 тис.куб.метрів на загальну суму 8.277,00 грн з ПДВ, з якої позивачем заявлено до стягнення 6.969,23 грн основного боргу з урахуванням часткової оплати, здійсненої відповідачем. Місцевий господарський суд визнав обґрунтованими обсяги поставленого природного газу та методологію їх визначення на підставі даних Інформаційної платформи Оператора газотранспортної системи в повному обсязі, а зменшення суми, яка підлягає стягненню, до 6.290,51 грн було наслідком виключно застосування судом положень Закону до частини розрахункового періоду (24.02.2022 - 28.02.2022), а не наслідком незгоди з обсягами чи вартістю поставленого природного газу в цій частині.
Оскільки колегія суддів дійшла висновку про відсутність правових підстав для виключення з розрахунку вартості природного газу, поставленого за період 24.02.2022-28.02.2022, різниця між заявленою позивачем сумою основного боргу (6.969,23 грн) та стягнутою судом першої інстанції сумою (6.290,51 грн), яка становить 678,72 грн, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.
Аналогічним чином, оскільки пеня, 3% річних та інфляційні втрати були зменшені судом першої інстанції пропорційно зменшенню суми основного боргу за тією самою підставою (виключення періоду 24.02.2022 - 28.02.2022), а правильність визначення позивачем цих сум за розрахунковий період у повному обсязі судом першої інстанції не заперечувалась і предметом окремого спору не була, стягненню з відповідача на користь позивача підлягають різниці між заявленими позивачем та стягнутими судом першої інстанції сумами: 143,37 грн пені, 53,22 грн 3% річних та 203,79 грн інфляційних втрат.
Таким чином, за результатами апеляційного перегляду колегія суддів дійшла висновку, що довід апеляційної скарги про неправильне застосування судом першої інстанції редакції статей 1, 3, 13, 13-1 Закону, чинної на дату ухвалення оскаржуваного рішення, до правовідносин, які виникли до набрання чинності Законом України №2138-ІХ від 15.03.2022, знайшов своє підтвердження, узгоджується з наявними у справі доказами та відповідає вимогам чинного законодавства, а тому є підставою для задоволення апеляційної скарги. Довід апеляційної скарги про необхідність прийняття Кабінетом Міністрів України окремого рішення про поширення дії статей 13, 13-1 Закону на територію Станично-Луганської селищної територіальної громади своє підтвердження не знайшов з підстав, викладених вище.
Згідно зі ст.236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Пунктом 2 частини першої ст.275 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.
Згідно з частиною 1 ст.277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Підсумовуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні 678,72 грн основного боргу, 143,37 грн пені, 53,22 грн 3% річних та 203,79 грн інфляційних втрат, нарахованих за період з 24.02.2022 по 28.02.2022, ухвалено внаслідок неправильного застосування норм матеріального права, а саме статей 1, 3, 13, 13-1 Закону, що відповідно до пункту 4 частини першої статті 277 Господарського процесуального кодексу України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції в цій частині з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог у цій частині.
Відповідно, апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" підлягає задоволенню, а позовні вимоги - задоволенню в повному обсязі, в загальному розмірі 11.080,49 грн, з яких 6.969,23 грн - заборгованість за основним зобов`язанням, 1.472,13 грн - пеня, 546,52 грн - 3% річних, 2.092,61 грн - інфляційні втрати.
Відповідно до частини першої статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки внаслідок часткового скасування рішення суду першої інстанції позовні вимоги задовольняються в повному обсязі, судовий збір за подання позовної заяви, сплачений позивачем при зверненні до суду першої інстанції, а також судовий збір за подання апеляційної скарги, сплачений позивачем при зверненні до суду апеляційної інстанції, підлягають покладенню на відповідача в повному обсязі.
Керуючись статтями 129, 269, 270, 273, пунктом 2 частини 1 статті 275, статтями 277, 281– 284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" задовольнити.
Рішення Господарського суду Луганської області від 06.04.2026 у справі №913/30/25 в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення 678,72 грн основного боргу, 143,37 грн пені, 53,22 грн 3% річних та 203,79 грн інфляційних втрат - скасувати.
Ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги в цій частині задовольнити.
Стягнути з Комунального закладу "Станично-Луганська публічна бібліотека" Станично-Луганської селищної територіальної громади (місцезнаходження: вул.Центральна, буд. 26, смт.Станиця Луганська, Щастинський район, Луганська область, 93600, ідентифікаційний код юридичної особи 38380470) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" (місцезнаходження: вул.Шолуденка, буд. 1, м.Київ, 04116, ідентифікаційний код юридичної особи 42399676) 678,72 грн основного боргу, 143,37 грн пені, 53,22 грн 3% річних, 203,79 грн інфляційних втрат.
В частині задоволення позовних вимог про стягнення 6.290,51 грн основного боргу, 1.328,76 грн пені, 493,30 грн 3% річних, 1.888,82 грн інфляційних втрат, витрат зі сплати судового збору в сумі 2.186,49 грн - рішення Господарського суду Луганської області від 06.04.2026 у справі №913/30/25 залишити без змін.
Стягнути з Комунального закладу "Станично-Луганська публічна бібліотека" Станично-Луганської селищної територіальної громади (місцезнаходження: вул.Центральна, буд. 26, смт.Станиця Луганська, Щастинський район, Луганська область, 93600, ідентифікаційний код юридичної особи 38380470) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" (місцезнаходження: вул.Шолуденка, буд. 1, м.Київ, 04116, ідентифікаційний код юридичної особи 42399676) судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 235,91 грн та судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 3.633,60 грн.
Доручити Господарському суду Луганської області видати відповідний наказ.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, встановлені статтями 287-289 ГПК України.

Повна постанова складена 03.07.2026.

Головуючий суддя О.А. Істоміна

Суддя Д.О. Попков 

Суддя О.В. Стойка