Справа № 161/7422/26 	Головуючий у 1 інстанції: Пахолюк А. М. 	
Провадження № 22-ц/802/748/26  	  Доповідач: Карпук  А. К.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 травня 2026 року        місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Карпук А.К.
суддів – Бовчалюк З.А., Здрилюк О. І.,
секретар Власюк О.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно набутих грошових коштів за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 подану її представником ОСОБА_3 на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08 квітня 2026 року в складі судді Пахолюка А. М., 
В С Т А Н О В И В :
У квітні 2026 року позивач звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно набутих грошових коштів.
Із поданням позову позивач, подала заяву про забезпечення позову, у якій просить вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на все майно, що належить на праві власності ОСОБА_2 в межах ціни позову, до вирішення справи по суті.
Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08 квітня 2026 року у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовлено.
В апеляційній скарзі позивач просить ухвалу скасувати, задовольнити заяву про забезпечення позову.
Зазначає, що суд залишив поза увагою те, що необхідність вжиття заходів забезпечення позову обумовлена тим, що відповідач ухиляється від спілкування з позивачем щодо повернення грошових коштів, тому є висока імовірність, що відповідач, дізнавшись про подання позову до суду, може вчинити дії щодо відчуження нерухомих об`єктів, що є у його власності, спустошення банківських рахунків тощо, що може в подальшому утруднити, а може і зовсім унеможливить виконання рішення суду по даній цивільній справі, яке імовірно буде винесено на користь позивача. Також вказує на, що не відповідає дійсності зазначене в ухвалі суду про не зазначення у заяві на яке саме майно накласти арешт, оскільки позивачем зазначено, що накласти арешт на все майно ОСОБА_2 у межах 166803грн.
Відповідач не скористався своїм правом подати відзив на апеляційну скаргу.
В судове засідання учасники справи (їх представники) не з`явилися, однак суд вважає за можливе проводити розгляд справи за їх відсутності (відсутності їх представників), зважаючи на те, що учасники справи повідомлялись про час та місце судового розгляду належним чином, обґрунтованих клопотань про відкладення розгляду справи від них до суду не надходило, доказів поважності причин неявки (неявки представників) суду представлено не було та зважаючи на вимоги ч.2 ст. 372 ЦПК України.
Відповідно до ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
За змістом частин четвертої та п`ятої статті 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляд справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Датою прийняття постанови у даній справі є 26.05.2026, тобто, дата складення повного судового рішення.
Вивчивши зміст заяви про забезпечення позову та доводи апеляційної скарги апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.
Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач належно не обґрунтувала ту обставину, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. А також, позивач в поданій заяві про забезпечення позову не зазначила суду на яке саме майно накласти арешт та докази, що підтверджують наявність будь-якого майна у відповідача.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).
Заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна містити, зокрема, захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності (пункт 4 частини першої статті 151 ЦПК України).
Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача з метою реалізації в майбутньому актів правосуддя й задоволених вимог позивача.
Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективного виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності заявлених вимог щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу. Суд повинен враховувати інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.
Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом (частина друга статті 149 ЦПК України).
Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (частина третя статті 150 ЦПК України).
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».
Необхідно відзначити, що саме лише посилання в заяві на потенційну можливість відчуження майна без наведення відповідного обґрунтування та підтвердження їх доказами згідно зі статтею 81 ЦПК, не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.
Предметом позову є вимога про стягнення безпідставно набутих грошових коштів, тобто спір не стосується належного відповідачу майна.
Позивач просив забезпечити поданий ним позов, шляхом накладенням арешту на все майно, яке належить ОСОБА_2 до набрання судовим рішення законної сили.
Разом з тим, жодних належних і допустимих доказів на підтвердження вчинення ОСОБА_2 дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після звернення до суду з цим позовом, зокрема, виведення грошових коштів з рахунків, відчуження або приховування належного йому майна, з метою ухилення від можливого примусового виконання судового рішення ОСОБА_1 не надано.
Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки сторони позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.
Із вказаної заяви, та доданих до неї документів не вбачається ризиків здійснення відповідачем будь-яких дій, направлених на відчуження майна (зокрема продажу, дарування).
З врахуванням наведеного, суд першої інстанції, надаючи оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову у вигляді арешту майна, враховуючи співмірність заходів забезпечення позову змісту заявлених позовних вимог, дійшов вмотивованого висновку, що заява про забезпечення позову є необґрунтованою, а її доводи не свідчать про те, що невжиття відповідних заходів може утруднити чи унеможливити виконання рішення суду у майбутньому.
Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
Скаржник не довів обставини, на які посилався як на підставу своєї апеляційної скарги, жодного належного та допустимого доказу на спростування висновків суду першої інстанції не надав.
Згідно з приписами статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Ухвала суду першої інстанції постановлена з дотриманням норм матеріального та процесуального права, викладені в апеляційній скарзі аргументи не спростовують висновків суду першої інстанції, що є підставою залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржене судове рішення без змін.
Керуючись статтями 367, 375, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд
ухвалив:
Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 подану її представником ОСОБА_3 залишити без задоволення.
Ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08 квітня 2026 року в цій справі залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді