ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5754/26 Справа № 213/3272/25 	  	Суддя у 1-й інстанції - Попов В. В. Суддя у 2-й інстанції - Остапенко В. О.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2026 року м. Кривий Ріг
справа № 213/3272/25 
Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого – судді Остапенко В.О.,
суддів Акуленка В.В., Бондар Я.М.
секретар судового засідання Дяченко Д.П.
сторони:
позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Укрдебт плюс» 
відповідачі  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційні скарги ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Кафтасьєва Ганна Володимировича, та ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Галач Тетяна Анатоліївна, на рішення Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 лютого 2026 року, яке ухвалено суддею Поповим В. В. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 19 лютого 2026 року, 

УСТАНОВИВ:

В червні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Укрдебт плюс» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 24 березня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого було ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_1 було укладено Договір про надання споживчого кредиту № 11319815000, відповідно до якого АКІБ «УкрСиббанк» надав позичальнику кредит в сумі 23 700 доларів США, а позичальник зобов`язався сплачувати відсотки за користування кредитом та повернути кредит у повному обсязі.
В забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором 24 березня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 було укладено Договір поруки № 11319815000-П від 24 березня 2008 року, за умовами якого ОСОБА_2 зобов`язався перед кредитором відповідати за виконання ОСОБА_1 усіх його зобов`язань перед Кредитором в повному обсязі, що виникають з Кредитного договору.
Позичальник не виконував свої обов`язки за вказаним Кредитним договором, у зв`язку з чим АТ «УкрСиббанк» звернулось до Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про солідарне стягнення суми заборгованості за Кредитним договором.
Рішенням Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу від 19 квітня 2011 року у справі №2-589/11 позовну заяву ПАТ «УкрСиббанк» задоволено повністю, стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «УкрСиббанк» в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором 149 910,35 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «УкрСиббанк» судові витрати у розмірі 1 499,10 грн судового збору та 120 грн витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.
08 грудня 2011 року між ПАТ « УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до умов якого ПАТ «УкрСиббанк» відступив на користь ПАТ «Дельта Банк» своє право вимоги заборгованості за Договорами кредиту, в тому числі за Кредитним договором № 11319815000 від 24 березня 2008 року, укладеного між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 , а також договорами забезпечення до них.
Ухвалою Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 квітня 2013 року у справі № 2-589/11 замінено сторону стягувача ПАТ «УкрСиббанк» у виконавчому провадженні за виконавчими листами № 2-589/11, виданими 19 квітня 2011 року Інгулецьким районним судом м. Кривого Рогу, на його правонаступника ПАТ «Дельта Банк».
07 листопада 2019 року між ПАТ «Дельта банк» та ТОВ «Укрдебт плюс» був укладений Договір купівлі-продажу прав вимоги № 2082/К, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко І.Л. за реєстровим № 1980. 
За цим Договором в порядку та на умовах, визначених ним, АТ «Дельта банк» відступило ТОВ «Укрдебт плюс» належні банку права вимоги до позичальників, заставодавців (іпотекодавців) та поручителів, зазначених у додатку до цього договору, включаючи права вимоги до правонаступників боржників, спадкоємців боржників або інших осіб, до яких перейшли обов`язки боржників, за кредитними договорами, договорами поруки та договорами застави (іпотеки), з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них.
Згідно вказаного договору, ТОВ «Укрдебт плюс» набуло право вимоги, в тому числі за Договором про надання споживчого кредиту № 11319815000 від 24 березня 2008 року та за договорами забезпечення до нього.
Таким чином, кредитора за Договором про надання споживчого кредиту № 11319815000 від 24 березня 2008 року, який було укладено з ОСОБА_1 , та за Договором поруки № 11319815000-П від 24 березня 2008року, який було укладено з ОСОБА_2 , було змінено з ПАТ «Дельта Банк» на ТОВ «Укрдебт плюс».
Рішення Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу від 19 квітня 2011 року у справі № 2-589/11, станом на сьогоднішній день, боржниками не виконано.
Таким чином, з ухваленням рішення про стягнення боргу у 2011 році зобов`язання відповідачів сплатити заборгованість за Кредитним договором не припинилися та тривають по сьогоднішній день. 
Відтак кредитор має право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення.
На підставі наведеного вище позивач просив суд стягнути солідарно з відповідачів на користь ТОВ «Укрдебт плюс» інфляційні втрати та 3 % річних з загальному розмірі 98 991,37 грн та витрати по оплаті судового збору в розмірі 2 422,40 грн. 
Рішенням Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 лютого 2026 року позов задоволено, стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ТОВ «Укрдебт плюс» за період з 12 березня 2017 року по 23 лютого 2022 року 3% річних в розмірі 22 289,41 грн, інфляційні втрати у розмірі 76 701,96 грн, а всього стягнуто 98 991,37 грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Укрдебт плюс» витрати зі сплати судового збору у розмірі 1211,20 грн.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Укрдебт плюс» витрати зі сплати судового збору у розмірі 1211,20 грн. 
В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Кафтасьєва Г.В., просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення по справі про відмову в задоволенні позовних вимог позивача.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що позивачем по справі не доведено невиконання ним рішення Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 квітня 2011 року, а суд першої інстанції не врахував відповідь Широківського відділу ДВС про наявність виконавчих проваджень відносно ОСОБА_1 , які містять відомості про перебування на виконанні у відділі виконавчих проваджень, стягувачем в яких є ПАТ «УкрСиббанк».
Судом першої інстанції не було досліджено, які саме права та обов`язки були передані за договором купівлі-продажу прав вимоги ПАТ «Дельта Банк» до ТОВ «Укрдебт плюс» за договором від 07 листопада 2019 року, тому суд першої інстанції помилково дійшов висновку про наявність права позивача стягувати інфляційні втрати та 3% річних за період з 12 березня 2017 року до укладення договору купівлі-продажу прав вимоги від 01 листопада 2019 року.
Звертає увагу на те, що рішенням Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу від 11 квітня 2017 року, яке набрало законної сили, ПАТ «Дельта Банк» було відмовлено в задоволенні позовних вимог до ОСОБА_1 , тому ПАТ «Дельта Банк» вратило право вимоги за кредитним договором від 24 березня 2008 року, укладеним між ОСОБА_1 на суму 23 700 доларів США, у зв`язку з чим ТОВ «Укрдебт плюс» також не має права вимоги за вказаним кредитним договором.
В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Галач Т.А., просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення по справі про відмову в задоволенні позовних вимог позивача.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що позивач, як на підставу для задоволення позовних вимог, посилається на факт невиконання рішення суду, однак доказів невиконання рішення суду не надає. Інформація щодо відкритого на даний час виконавчого провадження відсутня, також відсутня інформація, що виконавчий лист повертався стягувачу без виконання, про що свідчить відсутність такої інформації в державних реєстрах «Єдиний реєстр боржників» та «Автоматизована система виконавчого провадження». Відповідно до письмової відповіді Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області матеріали цивільної справи № 2-589/11 за позовом ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором знищені у зв`язку із закінченням строку зберігання.
Зазначає, що судом першої інстанції стягнуто гроші кошти на користь неналежного позивача. На момент відступлення права вимоги строк дії договорів кредиту та поруки закінчився. Заборгованість за кредитним договором, відповідно до рішення Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 квітня 2011 року, перейшла у виконавче провадження в гривневому еквіваленті, а тому у даному випадку необхідно було здійснити заміну сторони у виконавчому провадженні, так як заборгованість в подальшому здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом відповідно до рішення від 19 квітня 2011 року. 19 квітня 2013 року ухвалою Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області замінено сторону виконавчого провадження за виконавчими листами № 2-589/11, виданих 19 квітня 2011 року. Таким чином, фактично відбулася не заміна сторони у виконавчому провадженні, а заміна стягувача у виконавчому листі. У серпні 2015 року ПАТ «Дельта Банк» звернулося з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за Договором про надання споживчого кредиту від 24 березня 2008 року у розмірі 667 355,67 грн, разом з тим в задоволенні позову відмовлено у зв`язку з пропуском строку давності. 
24 березня 2025 року ТОВ «Укрдебт плюс» звернулося з заявою про заміну стягувача на його правонаступника з виконання рішення Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 квітня 2011 року. 15 травня 2025 року ухвалою Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу витребувано від ТОВ «Укрдебт плюс» інформацію про закінчення виконавчих проваджень. В подальшому ТОВ «Укрдебт плюс» інформації не надав, звернувся до суду з заявою про залишення заяви без розгляду. Отже, на теперішній час відсутній факт заміни стягувача за рішенням Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу від 19 квітня 2011 року.
Позивач, в даному випадку, за відсутності законного права щодо стягнення заборгованості за рішенням суду, нараховує 3% річних та інфляцію.
У відзиві на апеляційну скаргу представник ТОВ «Укрдебт плюс» просить апеляційні скарги відповідачів у справі залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції - залишити без змін. Зазначає, що ТОВ «Укрдебт плюс» правомірно набуло право вимоги за Договором про надання споживчого кредиту № 11319815000 від 24 березня 2008 року, який було укладено з ОСОБА_1 , та за Договором поруки № 11319815000-П від 24 березня 2008 року, який було укладено з ОСОБА_2 . Доказів виконання рішення Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 квітня 2011 року у справі № 2-589/11, а саме: сплати відповідачами 149 910,35 грн суду не надано. Питання щодо строків пред`явлення виконавчих листів у справі не є предметом розгляду у даній справі та не має правового значення для вирішення даного позову про стягнення з відповідача інфляційних втрат і 3 % річних за прострочення виконання грошового зобов`язання.
Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Кафтасьєву Г.В., яка підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити, представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Галач Т.А., яка підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, за наявними матеріалами справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що 24 березня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та відповідачем ОСОБА_1 було укладено договір про надання споживчого кредиту № 11319815000, згідно умов якого відповідачу надано кредит в іноземній валюті у сумі 23 700 доларів США під 13,9 % річних, строк повернення кредиту не пізніше 23 березня 2010 року, якщо тільки не буде застосовано іншого терміну повернення кредиту відповідно до п.1.2.2 Договору. 
З метою забезпечення своєчасного виконання зобов`язань, які виникають з кредитного договору, 24 березня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та відповідачем ОСОБА_2 було укладено договір поруки № 11319815000-П згідно умов якого відповідач ОСОБА_2 поручається перед позивачем відповідати за виконання відповідачем ОСОБА_1 усіх його зобов`язань, що виникли з кредитного договору, як ті, що існують у даний час, так і тих, котрі можуть виникнути в майбутньому. 
24 лютого 2009 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 було укладено Додаткову угоду № 1 до Кредитного договору № 11319815000 згідно якої був змінений термін повернення (не пізніше 23 вересня 2010 року) та реєстраційний номер Кредитного договору на № 11319815001. 
Позичальник не виконував свої обов`язки за вказаним Кредитним договором.
Відповідно до п. 1.4. Договору поруки ОСОБА_2 та ОСОБА_1 відповідають перед кредитором солідарно.
Рішенням Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 квітня 2011 року у справі № 2-589/11 позовну заяву ПАТ «УкрСиббанк» задоволено повністю, стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «УкрСиббанк» в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором 149 910,35 гривень. Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «УкрСиббанк» судові витрати у розмірі 1 499,10 грн судового збору та 120 грн витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи. 
Рішенням встановлено, що до складу заборгованості входить основний борг, заборгованість по відсоткам за користування кредитом, пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом та пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по відсоткам за користування кредитом.
Рішення Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 квітня 2011 року набрало законної сили 04 травня 2011 року.
08 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк`та ПАТ «Дельта Банк» було укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до умов якого ПАТ «УкрСиббанк» відступив на користь ПАТ «Дельта Банк» своє право вимоги заборгованості за Договорами кредиту, в тому числі за Кредитним договором № 11319815000 від 24 березня 2008 року, укладеного між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 , а також договорами забезпечення до них.
Ухвалою Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 квітня 2013 року у справі № 2-589/11 замінено сторону виконавчого провадження за виконавчими листами № 2-589/11, виданих 19 квітня 2011 року Інгулецьким районним судом м. Кривого Рогу, стягувача ПАТ «УкрСиббанк» на його правонаступника ПАТ «Дельта Банк».
07 листопада 2019 року між ПАТ «Дельта банк» та ТОВ «Укрдебт плюс» був укладений Договір купівлі-продажу прав вимоги № 2082/К, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко І.Л. за реєстровим № 1980. За цим Договором в порядку та на умовах, визначених ним, АТ «Дельта банк» відступило ТОВ «Укрдебт плюс» належні банку права вимоги до позичальників, заставодавців (іпотекодавців) та поручителів, зазначених у додатку до цього договору, включаючи права вимоги до правонаступників боржників, спадкоємців боржників або інших осіб, до яких перейшли обов`язки боржників, за кредитними договорами, договорами поруки та договорами застави (іпотеки), з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них.
Згідно вказаного договору, ТОВ «Укрдебт плюс» набуло право вимоги, в тому числі за Договором про надання споживчого кредиту № 11319815000 від 24 березня 2008 року та за договорами забезпечення до нього.
Відповідно до письмової відповіді Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області матеріали цивільної справи № 2-589/11 за позовом ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором знищені у зв`язку із закінченням строку зберігання.
Згідно відповіді Інгулецького відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) від 25 липня 2025 року № 28.9-34/134276, згідно даних автоматизованої системи виконавчих проваджень (спецрозділ) відсутні відомості щодо відкриття виконавчих проваджень відносно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Згідно відповіді Криворізького відділу державної виконавчої служби у Криворізькому районі Дніпропетровської області, провадження з виконання рішення Інгулецького районного суду № 2-589/11 в сумі 149 910,35 грн на виконанні у Широківському відділу державної виконавчої служби не перебувало. На виконанні у відділі у період з 06 серпня 2012 року по 14 травня 2013 року перебувало виконавче провадження по справі № 2-80 від 31 травня 2011 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Дельта банк» заборгованості в сумі 81 805, 90 грн.
Внаслідок невиконання відповідачами рішення суду позивачем за період з 12 березня 2017 року по 23 лютого 2022 року (включно) здійснено нарахування інфляційних втрат у сумі 76 701,96 грн та 3% річних в розмірі 22 289,41 грн. Нарахування здійснено на суму заборгованості 149 910,35 грн.
Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог та стягуючи солідарно з відповідачів 3% річних в розмірі 22 289,41 грн та інфляційних втрат у розмірі 76 701,96 грн, виходив з із обґрунтованості та доведеності належними та допустимими доказами.
Проте, колегія суддів не може погодитись з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на таке.
Відповідно до ч.1, ч.2 ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст.11 ЦК України.
Пунктом 3 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти. Отже, завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди породжує зобов`язання між особою, яка таку шкоду завдала, та потерпілою особою. Залежно від змісту такого зобов`язання воно може бути грошовим або не грошовим.
Частиною 1 статті 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Згідно з ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Таким чином, у ст.625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Стаття 625 ЦК України розміщена в розділі «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, відтак приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань незалежно від підстав їх виникнення, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Аналогічну позицію з цього приводу викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц.
Звертаючись до суду з позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про відшкодування збитків на підставі ч.2 ст.625 ЦК України, ТОВ «Укрдебт плюс» зазначив, що на момент звернення до суду з цим позовом рішення Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 квітня 2011 року у справі № 2-589/11 залишається невиконаним з боку відповідачів, а відтак вони мають невиконане грошове зобов`язання зі сплати на користь кредитора грошової суми у розмірі 149 910,35 грн, визначеної за судовим рішенням.
У статті 1 Конституції України закріплено, що Україна є правовою державою. Як будь-яка правова держава, Україна гарантує захист прав і законних інтересів людини і громадянина в суді шляхом здійснення правосуддя.
Обов`язок держави забезпечувати право кожної людини на доступ до ефективних та справедливих послуг у сфері юстиції та правосуддя закріплені як основоположні принципи у Конституції України, національному законодавстві та її міжнародних зобов`язаннях, у тому числі міжнародних договорах, стороною яких є Україна.
У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яку ратифіковано Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР і яка для України набрала чинності 11 вересня 1997 (далі - Конвенція), закріплено принцип доступу до правосуддя.
Доступом до правосуддя згідно зі стандартами Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) є здатність особи безперешкодно отримати судовий захист як доступ до незалежного і безстороннього вирішення спорів за встановленою процедурою на засадах верховенства права.
ЄСПЛ у своїй практиці широко тлумачить наведений принцип, основним у якому є доступ до суду в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.
У Законі України «Про виконавче провадження» поняття «виконавче провадження» розуміється як завершальна стадія судового провадження (стаття 1).
Наведене узгоджується з практикою ЄСПЛ щодо застосування статті 6 Конвенції, яка гарантує право на справедливий суд.
Так, у рішенні від 19 березня 1997 року у справі «Горнсбі проти Греції, заява №183571/91» (Case of Hornsby v. Greece) ЄСПЛ зазначив, що для цілей статті 6 Конвенції виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду». Право на звернення до суду було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалось невиконаним на шкоду одній зі сторін.
Водночас ЄСПЛ у своїх рішеннях неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання.
У своїй практиці ЄСПЛ сформував підхід, відповідно до якого встановлення обмежень доступу до суду у зв`язку з пропуском строку звернення повинне застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання, необхідно звертати увагу на обставини справи [справи «Белле проти Франції» (Bellet v. France), «Ільхан проти Туреччини» (Ilhan v. Turkey), «Пономарьов проти України», «Щокін проти України» та інші].
Установлення законом строків передбачено з метою дисциплінування учасників спірних правовідносин та своєчасного виконання ними певних процесуальних дій. Інститут строків у цивільному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності в цивільно-правових відносинах, а також стимулює учасників процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.
ЄСПЛ у своїй практиці наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування позовної давності має кілька важливих завдань, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ від 22 жовтня 1996 року у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; від 20 вересня 2011 року у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти росії»).
Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
За статтею 11 Закону України «Про виконавче провадження» строки у виконавчому провадженні - це періоди часу, в межах яких учасники виконавчого провадження зобов`язані або мають право прийняти рішення або вчинити дію. Строки у виконавчому провадженні встановлюються законом, а якщо вони не визначені законом - встановлюються виконавцем. Будь-яка дія або сукупність дій під час виконавчого провадження повинна бути виконана не пізніше граничного строку, визначеного цим Законом.
Стадія виконавчого провадження, як завершальна стадія судового процессу, має встановлені законом строкові межі. Зокрема, така стадія починається після видачі виконавчого документа стягувачу та закінчується фактичним виконанням судового рішення або зі спливом строку пред`явлення виконавчого документа до виконання, оскільки якщо цей строк пропущено, виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання (пункт 2 частини четвертої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження»). За пунктом 1 частини першої статті 26 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV «Про виконавче провадження» (в редакції, яка діяла до набрання 05 жовтня 2016 року чинності Законом України від 02 червня 2016 року № 1404-VІІІ «Про виконавче провадження») пропуск встановленого строку пред`явлення документів до виконання визначався як підстава для відмови у відкритті виконавчого провадження.
Тобто за межами цього строку (строку пред`явлення виконавчого документа до виконання) виконавчі дії не вчиняються, а строк виконавчого провадження, як завершальної стадії судового процесу, спливає одночасно зі строком пред`явлення виконавчого документа до виконання.
Строки пред`явлення виконавчих документів до виконання, підстави переривання строку давності пред`явлення виконавчого документа до виконання, право стягувача, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання на звернення із заявою про поновлення такого строку до суду визначені у статті 12 Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VІІІ «Про виконавче провадження».
До 05 жовтня 2016 року положення щодо строків пред`явлення виконавчих документів до виконання, підстави переривання строку давності пред`явлення виконавчого документа до виконання, право стягувача, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання на звернення із заявою про поновлення такого строку до суду визначались у статтях 22-24 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV «Про виконавче провадження».
Одним з елементів забезпечення прав учасників справи на стадії виконання судового рішення є встановлена статтею 433 ЦПК України можливість поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання в разі його пропуску з причин, визнаних судом поважними.
Метою застосування статті 433 ЦПК України є захист інтересів добросовісного стягувача, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа для виконання з поважних причин. Поважними вважаються зокрема, причини, які не залежали від волі стягувача.
Наявність судового рішення про відновлення прав на грошові суми не змінює правової природи правовідносин учасників спору, оскільки за своєю юридичною природою рішення суду не породжує нових прав та/або обов`язків, а як спосіб захисту порушеного права на їх отримання лише трансформує та/або підтверджує існуючі зобов`язання з їх виплати у спосіб, обраний позивачем.
Водночас можливість примусового стягнення кредитором заборгованості, про стягнення якої ухвалено рішення суду, вичерпується після закінчення строку пред`явлення до виконання виконавчого документа на виконання вказаного рішення, якщо такий строк не було поновлено судом в установленому законом порядку.
Оскільки право на примусове виконання обмежене строком пред`явлення виконавчого документа до виконання, то в разі пропуску такого строку та за умови, що суд відмовив у його поновленні, право на примусове виконання судового рішення вважається остаточно втраченим. Держава більше не забезпечує реалізацію цього рішення через виконавчу службу. Це означає, що рішення стає таким, яке не можна виконати примусово. У такому випадку за загальним правилом судове рішення про стягнення боргу не припиняє самого зобов`язання (борг як цивільно-правовий обов`язок формально продовжує існувати), але реалізація цього зобов`язання неможлива через примусове виконання.
Кредитор не може повторно пред`явити виконавчий документ на виконання (строк пропущено, а в його поновленні відмовлено), повторно звернутися до суду про той самий борг (наявне судове рішення щодо цього боргу), вимагати виконання через державні механізми. Боржник уже не зобов`язаний повертати борг через примус і може посилатися на остаточну втрату можливості виконання рішення.
Однак це не виключає можливого погашення боргу боржником добровільно, що не буде вважатися безпідставно отриманим майном.
У такій ситуації зобов`язання не є задавненим, оскільки позовна давність застосовується до звернення з позовом, а тут уже є судове рішення, яке набрало законної сили.
Водночас втрата права на примусове виконання судового рішення, припинення можливості його реалізації через пропуск строку пред`явлення виконавчого документа до виконання і відмову у його поновленні судом свідчить про неможливість захисту такої вимоги в примусовому порядку.
У зв`язку з пропуском строку пред`явлення виконавчого документа до виконання та відмовою суду в його поновленні право стягувача на примусове виконання судового рішення є остаточно втраченим, а можливість виконання такого рішення - припиненою.
Сплив строку пред`явлення виконавчого документа до виконання не є формальністю, а є самостійною підставою для припинення можливості примусового виконання судового рішення. Відмова в поновленні строку судом означає остаточність правової ситуації, відсутність будь-яких подальших процесуальних механізмів виконання судового рішення, а отже, відносини щодо примусового виконання стають стабільними.
З наведеного вбачається, що хоча формально позовна давність не застосовується, фактично зобов`язання втрачає юридичну примусовість, вимога за цим зобов`язанням стає такою, що не може бути захищена в примусовому порядку, але добровільне виконання якої не є безпідставно набути майном.
Ігнорування кредитором обставин закінчення строку пред`явлення рішення суду до виконання щодо стягнення заборгованості призвело б до надання стягувачу можливості безпідставно уникнути законодавчої вимоги щодо встановлених законом строків та призвело б до безпідставного перебування боржника у невизначеному стані понад установлений законом строк, що порушило б принцип правової визначеності як один з основоположних аспектів верховенства права.
Cплив строків пред`явлення виконавчого листа до виконання є законним правом боржника уникнути притягнення до цивільно-правової відповідальності після закінчення певного періоду після видачі судом виконавчого документа.
Ці строки забезпечують юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав боржників.
Суд гарантує право на справедливий суд як стягувачу, так і боржнику, оскільки має враховувати не лише майнові інтереси стягувача, а й захищати права та інтереси боржника, який у такому випадку правомірно протягом тривалого періоду міг розраховувати на відсутність загрози примусового виконання рішення та притягнення до відповідальності за його невиконання.
Отже, зобов`язання зі сплати боргу, яке засвідчене судовим рішенням про його примусове стягнення, строк пред`явлення виконання за яким пропущено і в поновленні такого строку суд відмовив, а можливість його виконання втрачена, не може вважатися припиненим у матеріально-правовому сенсі (може бути виконаним добровільно боржником).
Таке зобов`язання вважається тим зобов`язанням, вимоги за яким позбавлені примусового захисту, проте добровільне виконання яких визнається належним.
У такому випадку до відповідних грошових вимог (щодо яких вичерпана можливість стягнення в примусовому порядку за судовим рішенням) не можна застосовувати правила частини другої статті 625 ЦК України.
За протилежним (іншим) підходом буде складатися нерозумна ситуація, за якою після втрати права на примусове виконання судового рішення про стягнення основного боргу і припинення можливості його реалізації, зокрема у зв`язку з пропуском строку пред`явлення виконавчого документа для виконання і відмови в поновленні цього строку судом, за обставин неможливості виконання захисту основної вимоги (про стягнення основної суми боргу) кредитор зберігатиме можливість постійно подавати вимоги про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат, нарахованих на невиконувану вимогу, що суперечитиме принципу правової визначеності.
До аналогічних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 11 лютого 2026 року (справа № 754/511/23, провадження №14-63цс25).
У ході розгляду цієї справи судом першої інстанції та апеляційного перегляду даної справи не було встановлено відомостей, що рішення Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 квітня 2011 року у справі № 2-589/11 перебуває на примусовому виконанні чи може бути скероване у даному порядку з дотриманням встановлених для цього строків, у зв`язку з чим до встановлених ним грошових вимог не можна застосовувати правила частини другої статті 625 ЦК України, адже надання стягувачу можливості постійно пред`являти вимоги до боржника про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат, нарахованих на невиконувану вимогу, буде суперечити принципу правової визначеності.
Як встановлено матеріалами справи, рішенням Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 квітня 2011 року у справі № 2-589/11 позовну заяву ПАТ «УкрСиббанк» задоволено повністю, стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «УкрСиббанк» в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором 149 910,35 гривень. Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «УкрСиббанк» судові витрати у розмірі 1 499,10 грн судового збору та 120 грн витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи. 
Рішенням встановлено, що до складу заборгованості входить основний борг, заборгованість по відсоткам за користування кредитом, пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом та пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по відсоткам за користування кредитом.
Рішення Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 квітня 2011 року набрало законної сили 04 травня 2011 року.
Ухвалою Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 квітня 2013 року у справі № 2-589/11 замінено сторону виконавчого провадження за виконавчими листами № 2-589/11, виданих 19 квітня 2011 року Інгулецьким районним судом м. Кривого Рогу, стягувача ПАТ «УкрСиббанк» на його правонаступника ПАТ «Дельта Банк».
07 листопада 2019 року між ПАТ «Дельта банк» та ТОВ «Укрдебт плюс» був укладений Договір купівлі-продажу прав вимоги № 2082/К, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко І.Л. за реєстровим № 1980. За цим Договором в порядку та на умовах, визначених ним, АТ «Дельта банк» відступило ТОВ «Укрдебт плюс» належні банку права вимоги до позичальників, заставодавців (іпотекодавців) та поручителів, зазначених у додатку до цього договору, включаючи права вимоги до правонаступників боржників, спадкоємців боржників або інших осіб, до яких перейшли обов`язки боржників, за кредитними договорами, договорами поруки та договорами застави (іпотеки), з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них.
Отже, згідно вказаного договору, ТОВ «Укрдебт плюс» набуло право вимоги, в тому числі за Договором про надання споживчого кредиту № 11319815000 від 24 березня 2008 року та за договорами забезпечення до нього.
Доказів належного звернення до виконання виконавчих листів № 2-589/11, виданих 19 квітня 2011 року Інгулецьким районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області та фактичного ухилення відповідачами від виконання зобов`язань позивачем не надано.
Відповідно до відомостей з Автоматизованої системи виконавчого провадження, відомості щодо наявності виконавчого провадження з виконання виконавчих листів № 2-589/11, виданих 19 квітня 2011 року Інгулецьким районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в системі відсутні, також відсутні відомості щодо наявності виконавчих проваджень відносно боржників ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . 
При цьому, згідно відповіді Інгулецького відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) від 25 липня 2025 року № 28.9-34/134276, згідно даних автоматизованої системи виконавчих проваджень (спецрозділ) відсутні відомості щодо відкриття виконавчих проваджень відносно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Згідно відповіді Криворізького відділу державної виконавчої служби у Криворізькому районі Дніпропетровської області, провадження з виконання рішення Інгулецького районного суду № 2-589/11 в сумі 149 910,35 грн на виконанні у Широківському відділу державної виконавчої служби не перебувало. На виконанні у відділі у період з 06 серпня 2012 року по 14 травня 2013 року перебувало виконавче провадження по справі № 2-80 від 31 травня 2011 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Дельта банк» заборгованості в сумі 81 805, 90 грн.
Враховуючи заявлені позовні вимоги та підстави, на які позивач посилається в обґрунтування своїх вимог, колегія суддів, звертає увагу на те, що можливість примусового стягнення кредитором заборгованості, про стягнення якої ухвалено рішення суду, вичерпується після закінчення строку пред`явлення до виконання виконавчого документа на виконання вказаного рішення, якщо такий строк не було поновлено в установленому законом порядку, тому за встановлених апеляційним переглядом обставин справи, відсутні правові підстави для задоволення позову.
На підставі викладено вище, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції під час розгляду справи неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, у зв`язку з чим ухвалив незаконне судове рішення, яке підлягає скасуванню у зв`язку з недоведеністю заявлених позовних вимог з ухваленням нового рішення про відмову у позові.
Згідно із частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення апеляційних скарг відповідачів та скасування рішення суду, слід стягнути із ТОВ «Укрдебт плюс» на користь ОСОБА_2  витрати зі сплати судового збору за перегляд справи в апеляційному порядку у розмірі 1 453,44 грн та на користь держави - 1 453,44 грн, оскільки ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 01 квітня 2026 року відповідачу ОСОБА_1 відстрочено сплату судового збооу за подання апеляційної скарги до ухвалення рішення у справі.
Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Кафтасьєва Ганна Володимировича, та ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Галач Тетяна Анатоліївна, - задовольнити.
Рішення Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 лютого 2026 року - скасувати та ухвалити нове рішення.
У задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрдебт плюс» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрдебт плюс» на користь ОСОБА_2 судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1 453 (одна тисяча чотириста п`ятдесят три) грн 44 коп.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрдебт плюс» на користь держави судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1 453 (одна тисяча чотириста п`ятдесят три) грн 44 коп.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Повне судове рішення складено 30 квітня 2026 року.

Головуючий: 

Судді: