Справа № 555/2679/25 
Номер провадження 3/555/26/26

ПОСТАНОВА
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 
    02 червня 2026 року	  	

Суддя Березнівського районного суду Рівненської області Мельничук Н.В., розглянувши матеріали, що надійшли від відділення поліції №4 Рівненського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Рівненській області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, жителя АДРЕСА_1 ,
за ч. 4 ст.121 Кодексу України про адміністративні правопорушення, 
ВСТАНОВИВ:
14 листопада 2025 року о 16 год. 28 хв. згідно протоколу про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 в с.Городище по вул.. Незалежності,29 керував транспортним засобом – автомобілем марки «КАМАЗ 5320» номерний знак НОМЕР_1 , що підлягає обов`язковому технічному контролю , але своєчасно його не пройшов, чим повторно протягом року вчинив адміністративне правопорушення, порушив вимоги п. 31.3 Б, відповідальність за яке передбачена ч.4 ст.121 КУпАП.
Захисник правопорушника -адвокат Щур О.В. у судовому засіданні вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення не визнав, просив  закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення, у зв`язку з відсутністю подій та складу адміністративного правопорушення. 
Суд , розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, приходить до наступного висновку. 
Під керуванням транспортним засобом розуміється виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.
Касаційний адміністративний суд в складі Верховного Суду в рішенні N 404/4467/16-а від 20.02.2019 року зазначив, що само по собі керування транспортним засобом розуміється, як технічна дія водія з метою приведення транспортного засобу в рух, зворушення з місця і, як наслідок, переміщення транспортного засобу в просторі. 
Експлуатація транспортного засобу передбачає використання цього транспортного засобу за призначенням, тобто з метою керування. 
Диспозиція ч. 3 ст. 121 КУпАП визначає як протиправну дію саме керування водієм транспортним засобом, що підлягає обов`язковому технічному контролю, але своєчасно його не пройшов.
Відповідно до ст. 62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. 
Як зазначив Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові у справі № 463/1352/16-а від 08.07.2020 у силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи Враховуючи, що в силу принципу презумпції невинуватості всі сумніви у винуватості особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь, проаналізувавши всі докази у справі в їх сукупності, суд має усі підстави для висновку, що вина ОСОБА_1 , у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 121 КУпАП не доведена поза розумним сумнівом достатніми, допустимими та достовірними доказами.
Рішенням Конституційного Суду України від 22.12.2010 №23-рп/2010 визначено, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правових принципах, в тому числі і закріпленій в ст. 62 Конституції України презумпції невинуватості. Згідно пункту 4 Рішення Конституційного Суду України від 22 грудня 2010 року №23-рп/2010 конституційний принцип правової держави передбачає встановлення правопорядку, який повинен гарантувати кожному утвердження і забезпечення прав і свобод людини (статті 1, 3, частина друга статті 19 Основного Закону України). Конституція України визначає основні права і свободи людини і громадянина та гарантії їх дотримання і захисту, зокрема: … юридична відповідальність особи має індивідуальний характер (частина друга статті 61); обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь (частина третя статті 62); конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України (частина перша статті 64).
Практика Європейського суду з прав людини вказує на необхідність оцінювати докази керуючись критерієм доведення « поза розумним сумнівом » ( рішення ЄСзПЛ « Авшар проти Туреччини »). Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою. 
Європейський суд з прав людини у справі неодноразово вказував, що рівень певності, якого має досягати суддя за системою «внутрішнього переконання» чи системою «поза межами розумного сумніву», який є важливим для постановлення справедливого рішення, не повинен досягатися шляхом примусу до зізнання. Таким чином буде дотримано цілковитої поваги до презумпції невинуватості та статусу обвинуваченого, що є ключовими поняттями для демократичної концепції кримінального судового розгляду.
Отже, обвинувачення повинно довести «кожний факт», пов`язаний із злочином, щоб «не існувало жодної розумної підстави для сумнівів». Правило про тлумачення сумнівів на користь обвинуваченого по суті означає, що жодна з сумнівних обставин не може бути покладена в основу обвинувальних тез по справі, тобто воно висуває вимогу повної і безумовної доведеності обвинувачення. Ця вимога має на меті охорону законних інтересів обвинуваченого і служить гарантією досягнення істини у справі.
Згідно рішення березнівського районного суду рівненської області №555/2713/25 від 29 січня 2026 року адміністративний позхов ОСОБА_1 до Головного управління НП в Рівненській області про скасування рішення про притягнення до адміністративної відповідальності задоволено, ска совано постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху , зафіксоване не в автоматичному режимі серія ЕНА № 6152214 від 14.11.2025 року, винесену поліцейським офіцером громади ВП № 4 Рівненського РУНП ГУ НП в Рівненській області молодшим лейтенантом поліції Саванчуком В.В. щодо ОСОБА_1 за ч.1 ст. 121-3 КУпАП та провадження у справі закрито.
До справи долучений диск із відеозаписом, який не містить підтвердження факту керування  ОСОБА_1 зазначеним у протоколі транспортним засобом, а суд не може самостійно перебирати на себе «функції обвинувачення» і відшукувати докази вини особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, то матеріали справи не містять належних і допустимих доказів винуватості ОСОБА_1 у інкримінованому йому адміністративному правопорушенні .
За таких обставин, провадження по справі про притягнення до адміністративної відповідальності  ОСОБА_1 , за ч. 4 ст. 121 КУпАП, підлягає закриттю на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, який передбачає, що провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності складу адміністративного правопорушення.
Керуючись ч.4 ст.121, ст.ст.221, 280, 283 КУпАП, суд,
ПОСТАНОВИВ:
Провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно  ОСОБА_1 за ч. 4 ст. 121 КУпАП закрити у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.
 
Постанова може бути оскаржена до Рівненського апеляційного суду протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя Березнівського
районного суду Мельничук Н. В.