ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 629/5684/25 Головуючий суддя І інстанції КАРАЩУК Т. О.
Провадження № 22-ц/818/2564/26 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: визнання права власності на земельну ділянку

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2026 року     м. Харків.
Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючого Яцини В.Б.,
суддів колегії Мальованого Ю.М., Тичкової О.Ю., 
за участю секретаря судового засідання Шевцової К.Є., 
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника Лозівської окружної прокуратури в особі керівника окружної прокуратури Колесника Сергія Олександровича на рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 22 жовтня 2025 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до Лозівської міської територіальної громади в особі Лозівської міської ради Харківської області про визнання права власності за набувальною давністю,-
в с т а н о в и в :
Позивач звернулася до суду з позовом до Лозівської міської територіальної громади в особі Лозівської міської ради Харківської області, треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про визнання права власності за набувальною давністю, в якому просила визнати за нею право власності на земельну ділянку, площею 0,1044 га, кадастровий номер 6311045400:04:008:0160, вид цільового призначення: 02.01 - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), місце розташування: АДРЕСА_1 , за набувальною давністю.
В обґрунтування позову ОСОБА_1 вказала, що вона є спадкоємцем майна ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , на житловий будинок літ. «А-2», житловою площею 65,6 кв.м. загальною площею 114,8 кв.м., з відповідними надвірними спорудами та будівлями, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , згідно заповіту, складеного на її ім"я, посвідченого секретарем виконавчого комітету Панютинської селищної ради міста Лозова Харківської області, 14 квітня 2017 року, за реєстром №67. Спадщину після смерті батька я прийняла шляхом подання заяви про прийняття спадщини до ОСОБА_5 , приватного нотаріуса Лозівського районного нотаріального округу Харківської області. Зазначила, що після одруження її батьки придбали старий будинок, з часом, коли він став непридатним до житла на початку 2000-х років батько почав будівництво нового будинку. Позивач вказала, що вони сім`єю разом доглядали за будинком в цілому і прилеглою територією з земельною ділянкою (щорічно засаджували город, збирали врожай), підтримували будинок в належному стані (ремонтували покрівлю в будинку, штукатурили, фарбували стіни, огорожу), сплачували комунальні послуги і податки по утриманню будинку. Згідно з вимогами рішення місцевої влади, вони постійно підтримували порядок біля будинку. Однак, ОСОБА_1 зазначила, що оформити в порядку спадкування вказаний житловий будинок на даний час не має змоги, оскільки після виготовлення нового технічного паспорту на будинок, інженером було визначено, що старий будинок знесено та у 2005 році батьком побудовано новий житловий будинок літ. «А-2». 
В зв`язку з тим, що вона не має можливості надати документи, які підтверджують право власності спадкодавця на нерухоме майно, а саме, правовстановлюючий документ про належність новоствореного майна - житлового будинку літ. «А-2», житловою площею 65,6 кв.м, загальною площею 114,8 кв.м., з відповідними надвірними спорудами та будівлями, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , спадкодавцеві, у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на вказаний житловий будинок мені було відмовлено, що підтверджується Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 06 листопада 2023 року. Після отримання Постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії з метою оформлення документів на спадковий будинок позивач звернулась до Державної інспекції архітектури і містобудування з Декларацією про готовність об`єкта до експлуатації. 04 квітня 2024 року вона отримала Витяг з Реєстру будівельної діяльності Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва, реєстраційний номер IУ161240403192, де зазначено, що Декларацію про готовність об`єкта до експлуатації повернуто на доопрацювання. Підстава відмови: Декларація не підписана замовником будівництва (оскільки він помер), відсутні відомості про земельну ділянку, відсутній документ на право власності на земельну ділянку, відсутня відмітка про можливість надійної та безпечної експлуатації об?єкта. Позивач вказала, що відповідно до Звіту про проведення технічного обстеження будівельних конструкцій та інженерних мереж об`єктів їх відповідності будівельним нормам, надійної та безпечної експлуатації від 23 травня 2024 року: Житловий будинок літ. А-2 ( в т.ч. прибудова літ.а1, ганок літ. а2), загальною площею 114.8 кв.м, житловою 65.6 кв.м. з господарськими будівлями та спорудами: сарай літ. 3, погріб літ. И, сарай літ. К, вбиральня літ. Л. гараж літ. М, ворота №l, огорожа №2 за адресою: АДРЕСА_1 , відповідає будівельним нормам, надійної та безпечної експлуатації. Стосовно земельної ділянки, на якій розташований житловий будинок, вказала, що у «Плані садибної ділянки» зазначено- земельна ділянка площею 1035 кв.м. із земель державного фонду, виділена на підставі рішення виконкому Панютинської селищної ради №18/73 від 12.01.1955 р. Після набуття права власності на нерухоме майно у вигляді житлового будинку, згідно договору купівлі-продажу, мій батько набув право користування земельною ділянкою, на якій розташований належний йому житловий будинок. Отже, земельна ділянка перебувала у його правомірному користуванні, орган місцевого самоврядування питання щодо звільнення або неправомірного зайняття земельної ділянки за життя батька не ставив. Згідно Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 17 грудня 2024: земельна ділянка, площею 0,1044 га, кадастровий номер 6311045400:04:008:0160, вид цільового призначення: 02.01 - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), місце розташування: АДРЕСА_1 . Таким чином, для реалізації та оформлення права володіння і користування вказаною земельною ділянкою позивач була змушена звернутися до суду з позовною заявою про визнання права власності на земельну ділянку за набувальною давністю.

Рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 22 жовтня 2025 року позов задоволено.
Визнано за ОСОБА_1 , право власності на земельну ділянку, площею 0,1044га, кадастровий номер 6311045400:04:008:0160Ю вид цільового призначення 02.01 - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), місце розташування АДРЕСА_1 , за набувальною давністю
В апеляційній скарзі Лозівська окружна прокуратура посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права просить рішення скасувати, та у задоволенні позову відмовити.
Скарга мотивована тим, відповідно до ст. 119 ЗК України громадяни, які добросовісно, відкрито і безперервно протягом п`ятнадцяти років користуються земельною ділянкою, але не мають документів, що засвідчують наявність у них прав на зазначену земельну ділянку, можуть звернутися до Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування з клопотанням про передачу такої земельної ділянки у їхню власність. 
Набуття громадянами права власності на земельну ділянку за давністю користування здійснюється в порядку безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами згідно із статтею 118 цього Кодексу в межах норм, визначених статтею 121 цього Кодексу. Отже, Земельним кодексом України визначено спеціальний порядок набуття права на земельну ділянку за давністю користування, відмінний від порядку, передбаченого на інше нерухоме майно, зокрема, рішення про набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю уповноважений приймати не суд, а відповідний орган виконавчої влади чи орган місцевого самоврядування.
Таким чином, умовами набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю є: 1) добросовісність користування земельною ділянкою, яке полягає у невчиненні особою перешкод власнику земельної ділянки у реалізації ним свого права власності на це майно протягом 15 років; 2) відкритість користування, яке має бути очевидною для усіх інших осіб; 3) безперервність користування протягом 15 років; 4) відсутність документів, які б свідчили про наявність у громадянина прав на цю земельну ділянку. 
Відсутність будь-якого з перерахованих елементів виключає можливість набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю (постанова Великої Палати Верховного Суду від 15 травня 2019 року у справі № 729/608/17 (провадження № 14-648цс18)).
При цьому, оскільки позивачкою та її представником до матеріалів позовної заяви не додано доказів на підтвердження того, що позивачка або її померлий батько зверталась до компетентного органу з клопотанням про передання їй у власність земельної ділянки саме в порядку набувальної давності та відповідно будь-якого рішення відповідач Лозівська міська рада з цього питання не приймали, то суд повинен був прийти до висновку про відмову у позові, адже вирішення питання про передання земельної ділянки у власність на підставі набувальної давності належить до компетенції відповідних органів державної влади, ради місцевих органів АР Крим або органів місцевого самоврядування.
До аналогічного висновку дійшов і Верховний Суд у постановах від 01 грудня 2020 року у справі № 347/1408/18 (провадження № 61-6228св19) та від 11 березня 2021 року у справі № 561/428/20 (провадження № 61-16555св20).
Інтересом держави у даній конкретній справі є те, що відповідно до ст. 263 ЦПК України: кожне судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. При винесенні судами першої інстанції рішень, які не відповідають даним критеріям, підривається авторитет судової гілки влади, яка в свою чергу структурно входить до системи стримувань і противаг загальної державної влади, як це зазначено у ст. 6 Конституції України.
Використання приватною особою оскаржуваного рішення суду від 22.10.2025 для незаконного отримання у власність земельної ділянки з порушенням вимог законодавства підриває матеріальну і фінансову основу місцевого самоврядування, що в свою чергу завдає шкоду інтересам держави, яка згідно із ст. 7 Конституції України, гарантує місцеве самоврядування.
інтереси Лозівської міської територіальної громади на ефективне використання земельних ділянок комунальної власності повністю збігаються з інтересами держави.
У даному випадку позивач набув майно безоплатно всупереч інтересам територіальної громади та держави, яка гарантує ці інтереси, отже оскарження незаконного та необґрунтованого рішення у даній справі не порушує статтю 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини, оскільки є законним, переслідує мету захисту інтересів держави, до яких віднесено захист інтересів територіальних громад, з дотриманням справедливого балансу між публічними та приватними інтересами, не порушує принципу пропорційності та не покладає надмірний тягар на позивача.
Визнання за позивачем в судовому порядку права власності на земельну ділянку порушує інтереси держави в особі Лозівської міської територіальної громади, яку у спірних правовідносинах представляє Лозівська міська рада. Незважаючи на незаконність оскаржуваного рішення суду, Лозівська міська рада як відповідач у справі № 629/5684/25 не скористалася процесуальним правом на подання відзиву, не забезпечила участь представника у судових засіданнях, заходи щодо перегляду рішення в апеляційному порядку не вживала, що свідчить про бездіяльність органу та зумовлює необхідність прокурорського втручання з метою захисту вищевказаних інтересів держави в особі цього органу.
Окружною прокуратурою відповідно до вимог ч. 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» 29.12.2025 №61/1-4625вих-25 письмово повідомлено Лозівську міську раду про рішення у справі № 629/5684/25 та запропоновано надати інформацію про вжиті міською радою заходи (планування вжиття заходів) щодо оскарження рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 22.10.2025 у справі № 629/5684/25. 
У разі відсутності наміру захисту порушених інтересів держави, запропоновано повідомити про це окружну прокуратуру, вказавши відповідні причини та позицію. У відповідь листом від 08.01.2026 №8449/02-13-7 Лозівська міська рада повідомила, що не зверталась до суду з апеляційною скаргою на рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області у справі № 629/5684/25 від 22.10.2025, яким задоволено позов ОСОБА_1 про визнання права власності на земельну ділянку за набувальною власністю та не планує звертатись в подальшому. 
Вважаємо, що вказане рішення суду прийнято з урахуванням обставин справи та в інтересах позивача. Станом на час подання прокурором апеляційної скарги відповідь від Лозівської міської ради на вказане повідомлення не отримана. За інформацією веб порталу «Судова влада України», відповідачем самостійно апеляційна скарга з часу винесення оскаржуваного рішення від 22.10.2025 і до теперішнього часу не подавалась.
Так, відповідно до обставин даного позову має місце фактичне вибуття земельної ділянки комунальної власності з володіння держави територіальної громади поза волею самої держави територіальної громади.
Предметом даного судового спору є спір про право щодо земельної ділянки, що є частиною земель як основного національного багатства та перебуває під особливою охороною держави - об`єкта права власності із особливо суворими умовами його використання згідно діючого законодавства.
Отже, важливим аспектом додержання прав та досягнення суб`єктивного інтересу територіальної громади є саме економне та ефективне використання земельної ділянки як складової права комунальної власності. Незаконне вибуття земель сільськогосподарського призначення поза волею громади, становить виключний випадок. 
Такий спір має публічно-правовий характер і спрямований на захист основ конституційного ладу у сфері власності на землю. З вказаного випливає, що позивач в обхід встановлених законодавством процедур надання земельних ділянок із комунальної у приватну, незаконно заволодів землею площею 0,1044 га, кадастровий номер 6311045400:04:008:0160. 
Також, у даних правовідносинах виключність випадку для представництва прокурором інтересів держави обумовлюється, зокрема, наступним: - уповноважений орган (Лозівська міська рада) не бажає ефективно захистити інтереси держави, що підтверджується відсутністю відзиву на позовну заяву та не забезпечення участі представника у судових засіданнях.- зволікання з судовим захистом створює ризик подальшого відчуження земельної ділянки та ускладнює поновлення прав та інтересів держави (у тому числі звернення до суду в межах строку позовної давності);- позивач в обхід встановлених законодавством процедур надання земельних ділянок із комунальної у приватну, незаконно заволодів землею площею 0,1044 га, кадастровий номер 6311045400:04:008:0160.- в умовах правового режиму воєнного стану особливої ваги набуває всебічне забезпечення захисту інтересів держави Україна, а неперервність виконання прокуратурою визначених Конституцією України функцій є важливою передумовою належного функціонування держави в цей період. 
Такий конституційний підхід підтверджує правомірність здійснення прокурором представництва інтересів держави у спірних правовідносинах до моменту втрати чинності відповідними нормами або до їх законодавчого врегулювання, за умови наявності визначених законом підстав для такого представництва. За таких обставин втручання прокурора є єдиним ефективним способом відновлення законності та захисту інтересів держави.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення залишити без змін.
Відзив мотивовано тим, що для подання та реєстрації Декларації про готовність об`єкта до експлуатації необхідно надати відомості про земельну ділянку, 20 травня 2024 року вона звернулась до Лозівської міської ради Харківської області з заявою про надання у власність чи користування на умовах оренди земельної ділянки по АДРЕСА_1 .
30 травня 2024 року отримала відмову в задоволенні заяви, оскільки вказаний житловий будинок не перебуває у її власності.
Вказує, що оформити право власності на новий житловий будинок в порядку спадкування на даний час вона не має змоги, оскільки після виготовлення нового технічного паспорту на будинок, інженером було визначено, що вказаний житловий будинок батько за життя не ввів в експлуатацію та не зареєстрував належним чином.
Вказує, що вона не може оформити право власності в порядку спадкування на житловий будинок після смерті батька без права власності на земельну ділянку та відповідно не може оформити (приватизувати) земельну ділянку на які вказаний будинок розташований без права власності на житловий будинок.
Колегія суддів, заслухала доповідь судді-доповідача, розглянула справу за відсутності учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, які не з`явилися у судове засідання, що відповідно до ст. 372 ЦПК України не перешкоджає її розгляду. 
Відповідно до ст.ст. 367, 368 ЦПК України колегія суддів перевірила законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги і вважає, що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
У статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Вказаним вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає.
Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції вважав встановленим, що батько позивача добросовісно заволодів чужим майном і відкрито, безперервно володів земельною ділянкою більше п`ятнадцяти років, а саме починаючи з 1995 року по 2022 рік.
Суд також вказав, що позивач зареєстрована і мешкає за спірною адресою з 2010 року, упродовж всього часу користується спірною землею.
Відтак відповідно до положень ст. 344 ЦК України, беручи до уваги визнання позову відповідачем, наявні правові підстави для набуття ОСОБА_1 права власності за набувальною давністю на нерухоме майно, а саме на земельну ділянку, площею 0,1044 га, кадастровий номер 6311045400:04:008:0160, вид цільового призначення: 02.01 - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), місце розташування: АДРЕСА_1 .
Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду.
Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 народилася ОСОБА_6 , батьками якої вказано ОСОБА_4 та ОСОБА_7 , що підтверджується з копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 (а.с.11).
16.08.1995 року ОСОБА_4 придбав жилий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , про що свідчить копія договору купівлі -продажу(а.с.16-17).
ОСОБА_1 в позові вказала, що після одруження її батьки придбали старий будинок, з часом, коли він став непридатним до житла на початку 2000-х років батько почав будівництво нового будинку, за яким вони доглядали, підтримували в порядку прилеглу територію з земельною ділянкою. Вказане підтверджується копіями рішення виконавчого комітету, акту, проєкту, технічної документації, витягу з Реєстру будівельної діяльності Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва, протоколу перевірки(а.с.18-35).
ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 помер, що підтверджується копією повторно виданого свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 (а.с.10).
Відповідно до копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 (а.с.12), 30.07.2022 року ОСОБА_6 зареєструвала шлюб з ОСОБА_8 та взяла прізвище чоловіка.
Згідно з копією витягу з реєстру територіальної громади(а.с.9), ОСОБА_1 зареєстрована з 28.09.2010 року за адресою: АДРЕСА_1 .
ОСОБА_1 є спадкоємцем майна ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , на житловий будинок літ. «А-2», житловою площею 65,6 кв.м. загальною площею 114,8 кв.м., з відповідними надвірними спорудами та будівлями, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , згідно заповіту, складеного на її ім"я, посвідченого секретарем виконавчого комітету Панютинської селищної ради міста Лозова Харківської області, 14 квітня 2017 року, за реєстром №67(а.с.13).
Спадщину після смерті батька позивач прийняла шляхом подання заяви про прийняття спадщини до ОСОБА_5., приватного нотаріуса Лозівського районного нотаріального округу Харківської області(а.с.77). 
Однак, оформити в порядку спадкування житловий будинок на даний час не має змоги, оскільки після виготовлення нового технічного паспорту на будинок, інженером було визначено, що старий будинок знесено та у 2005 році батьком побудовано новий житловий будинок літ. «А-2». 
Оскільки позивач не має можливості надати документи, які підтверджують право власності спадкодавця на нерухоме майно, а саме, правовстановлюючий документ про належність новоствореного майна - житлового будинку літ. «А-2», житловою площею 65,6 кв.м, загальною площею 114,8 кв.м., з відповідними надвірними спорудами та будівлями, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , спадкодавцеві, у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на вказаний житловий будинок їй було відмовлено.
ОСОБА_1 вказала, що у «Плані садибної ділянки» зазначено- земельна ділянка площею 1035 кв.м. із земель державного фонду, виділена на підставі рішення виконкому Панютинської селищної ради №18/73 від 12.01.1955 р. 
Після набуття права власності на нерухоме майно у вигляді житлового будинку, згідно договору купівлі-продажу, батько позивача набув право користування земельною ділянкою, на якій був розташований належний йому житловий будинок, земельна ділянка перебувала у його правомірному користуванні, орган місцевого самоврядування питання щодо звільнення або неправомірного зайняття земельної ділянки за життя батька не ставив.
Згідно Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 17 грудня 2024: земельна ділянка, площею 0,1044 га, кадастровий номер 6311045400:04:008:0160, вид цільового призначення: 02.01 - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), місце розташування: АДРЕСА_1 (а.с.42-52). 
Як вбачається з відповіді на адвокатський запит Лозівської міської ради Харківської області від 15.10.2025 року, долучений представником позивача, земельна ділянка з кадастровим номером 6311045400:04:008:0160 загальною площею 0,1044 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) (код 02.01) по АДРЕСА_1 перебуває у комунальній власності Лозівської міської територіальної громади на підставі пункту «а» частини 2 статті 83 Земельного кодексу України.
Таким чином, спірною у даному випадку не житловий будинок, а земельна ділянка.
Суд першої інстанції при таких обставинах помилково не застосував ч. 1 ст. 344 ЦК України, в якій передбачено застереження стосовно набуття права власності за набувальною давністю на земельну ділянку. Законодавець у вказаній нормі матеріального права передбачив, що набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом.
Таким законом є норма ст. 119 ЗК України, яка передбачає виключно позасудовий порядок набуття права власності на земельну ділянку за давністю користування, а саме:
1. Громадяни, які добросовісно, відкрито і безперервно протягом п`ятнадцяти років користуються земельною ділянкою, але не мають документів, що засвідчують наявність у них прав на зазначену земельну ділянку, можуть звернутися до Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування з заявою про передачу такої земельної ділянки у їхню власність.
2. Набуття громадянами права власності на земельну ділянку за давністю користування здійснюється в порядку безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами згідно із статтею 118 цього Кодексу в межах норм, визначених статтею 121 цього Кодексу.
Відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення заяви без розгляду можуть бути оскаржені до суду. у разі відмови органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення заяви без розгляду питання вирішується в судовому порядку, ч.ч. 11, 12 ст. 118 ЗК України.
Отже, стаття 119 ЗК України не надає суду повноважень визнавати за особою право на земельну ділянку за давністю користування (набувальною давністю) в судовому порядку. У такому випадку громадяни мають звернутися до уповноважених органів з клопотанням про передачу такої земельної ділянки у їхню власність та набуття права власності на земельну ділянку за давністю користування здійснюється виключно в порядку безоплатної приватизації ділянок, передбаченому статтею 118 ЗК України.
Аналогічні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 30 червня 2023 року у справі № 127/18239/20 (провадження № 61-1589св23), від 01.11.2023 у справі № 369/2190/22 та від 11 березня 2024 року справі № 132/1486/21.
Таким чином, доводи скарги знайшли своє підтвердження у матеріалах справи, а відзив на скаргу цих доводів не спростував.
Оскільки висновки суду не відповідають обставинам справи, суд помилився із застосування норм матеріального права, то відповідно до п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України колегія суддів скасовує оскаржене рішення суду та постановлю нове - про відмову у задоволенні позову, за його безпідставністю.
Керуючись ст.ст. 259, ст. 374, ст.ст. 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу представника Лозівської окружної прокуратури в особі керівника окружної прокуратури Колесника Сергія Олександровича задовольнити.
Рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 22 жовтня 2025 року скасувати.
У задоволенні позову ОСОБА_1 до Лозівської міської територіальної громади в особі Лозівської міської ради Харківської області про визнання права власності за набувальною давністю відмовити.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.
Повний текст постанови складений 19 червня 2026 року.

Головуючий   В.Б. Яцина.

Судді колегії     Ю.М.Мальований.

О.Ю.Тичкова.