ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ  ІМЕНЕМ УКРАЇНИ	

18 червня 2026 року 	Справа № 160/9194/26  	
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Юркова Е.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу,-
УСТАНОВИВ:
13 квітня 2026 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 з вимогами:
- визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 про визнання ОСОБА_1 таким, що самовільно залишив військову частину (СЗЧ);
- визнати протиправними результати службового розслідування, на підставі якого видано наказ про СЗЧ;
- визнати протиправними дії командира в/ч НОМЕР_1 щодо закриття відпускного квитка, який був належним чином оформлений та підписаний начальником штабу підполковником 
ОСОБА_2 обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що не погоджується з висновками службового розслідування, вважає спірний наказ про накладення дисциплінарного стягнення необґрунтованим та незаконним, оскільки діяв у відповідності до чинного законодавства, перебував у належним чином оформленій відпустці, про висновки ВЛК повідомив відповідача та надав копію висновку ВЛК, пояснення та рапорти. Вказані рішення вважає такими що підлягають скасуванню.
Ухвалою суду від 16.04.2026 відкрито провадження в адміністративній справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.
Відповідач 15.05.2026 надав відзив на позов у якому просив відмовити у задоволенні позову в обгрунтування якого зазначив, що своїми діями позивач порушив вимоги статті 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, тому курсанта навчального взводу 2 навчальної роти НОМЕР_2 навчального батальйону школи індивідуальної підготовки військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_3 притягнуто до дисциплінарної відповідальності та накладено дисциплінарне стягнення - Сувора Догана, позбавлено грошового забезпечення за грудень 2025 року, а тому даний наказ прийнятий у відповідності до чинного законодавства України.
Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.
Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується адміністративний позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 , є військовослужбовцем та проходить військову службу в Збройних Силах України на посаді курсанта навчального взводу 2 навчальної роти НОМЕР_2 навчального батальйону школи індивідуальної підготовки військової частини НОМЕР_1 .
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 10.10.2025 року №295 позивача було зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 .
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 12.10.2025 року №297 з метою вжиття невідкладних заходів щодо збереження життя і здоров`я військовослужбовців, неухильного виконання заходів розосередження особового складу, недопущення випадків скупчення особового складу та подальшого проведення навчального процесу позивача було переміщено на базу військової частини НОМЕР_3 .
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 22.10.2025 року №307 позивач вважається таким, що вибув у додаткову відпустку за сімейними обставинами, строком на 5 діб з 23 по 27 жовтня 2025 року.
Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 315 від 30.10.2025 року, на підставі електронного направлення №7621-7368-8212-9953 від 27.10.2025, рапорт командира підрозділу (вх. №27967 від 30.10.2025) позивач вважається таким, що з 27 жовтня 2025 року був направлений на стаціонарне лікування у КНП "Міська клінічна лікарня №6" ДМР (м. Дніпро).
Згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 324 від 07.11.2025 року, на підставі медичної карти стаціонарного хворого №3022/1103 від 06.11.2025, рапорту командира підрозділу (вх. №29202 від 07.11.2025) позивач вважається таким, що таким, з 06 листопада 2025 року був переведений для стаціонарного лікування у ВСП "Університетська лікарня" ДДМУ (м. Дніпро).
Подальшому 13.12.2025 року, під час звірки з ВСП "Університетська лікарня" ДДМУ (м. Дніпро) було встановлено, що позивач 05 грудня 2025 року був виписаний з лікувального закладу за порушення госпітального режиму.
На підставі викладеного, відповідно до наказу Міністерства оборони України від 29.11.2018 року №604 "Про затвердження Інструкції з надання доповідей і донесень про події, кримінальні правопорушення, військові адміністративні правопорушення та адміністративні правопорушення, пов`язані з корупцією, порушення військової дисципліни та їх облік у Міністерстві оборони України, Збройних Силах України та Державній спеціальній службі транспорту", командиром військової частини НОМЕР_1 була надана письмова доповідь командиру військової частини НОМЕР_4 (через оперативного чергового), оперативному черговому ІНФОРМАЦІЯ_1 , начальнику відділення ІНФОРМАЦІЯ_2 13.12.2025 вих. №1105/22958 про відсутність на службі без поважних причин солдата ОСОБА_3 .
В подальшому, командиром 2 навчальної роти - старшим викладачем НОМЕР_2 навчального батальйону школи індивідуальної підготовки військової частини НОМЕР_1 був поданий рапорт щодо призначення службового розслідування за вищезазначеним фактом.
Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 05.01.2025 року №75 було призначено службове розслідування з метою уточнення причин і умов, що сприяли самовільному залишенню військової частини військовослужбовцем призваним за мобілізацією, курсантом навчального взводу 2 навчальної роти НОМЕР_2 навчального батальйону школи індивідуальної підготовки солдатом ОСОБА_4 , а також встановлення ступеня вини останнього, чиї дії або бездіяльність стали причиною вчинення правопорушення.
Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 365 від 17.12.2025 року, у зв`язку з тим, що 05 грудня 2025 року позивач був виписаний з лікувального закладу за порушення госпітального режиму та до місця проходження військової служби не прибув, вважається таким, що 05 грудня 2025 року самовільно залишив військову частину. Вказаним наказом також було призупинено виплату усіх видів грошового, речового, інших видів забезпечення з 05 грудня 2025 року.
За результатами проведеного службового розслідування, наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 06.01.2026 року № 128 за порушення вимог статей 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статті 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України курсанта навчального взводу 2 навчальної роти НОМЕР_2 навчального батальйону школи індивідуальної підготовки військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_3 притягнуто до дисциплінарної відповідальності та накладено дисциплінарне стягнення - Сувора Догана, позбавлено грошового забезпечення за грудень 2025 року.
Не погоджуючись з вищезазначеним наказом та результатами службового розслідування позивач звернувся до суду з даним позовом.
Суд, дослідивши матеріали справи, виходить з наступного. 
Відповідно до положень ч. 1 ст. 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Згідно з ч. 4 ст. 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.
Частиною 14 ст. 2 вказаного Закону передбачено, що виконання військового обов`язку в особливий період здійснюється з особливостями, визначеними цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.
Суд зазначає, що зміст позову та підстави звернення заява ОСОБА_1 до суду фактично зводяться до непогодження позивача із наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 06.01.2026 року № 128, за яким його притягнуто до дисциплінарної відповідальності за порушення вимог статей 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статті 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.
Порядок проходження громадянами України (далі - громадяни) військової служби у Збройних Силах України та регулювання питань, пов`язаних з проходженням такої служби під час виконання громадянами військового обов`язку в запасі регулюється визначний Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008 (далі Положення).
Відповідно до п. 1 Положення, дане Положення застосовується також до відносин, що виникають у зв`язку з проходженням у Збройних Силах України кадрової військової служби особами офіцерського складу до їх переходу в установленому порядку на військову службу за контрактом або звільнення з військової служби.
Згідно з п. 12 Положення, встановлення, зміна або припинення правових відносин військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом та за призовом осіб офіцерського складу (зокрема, присвоєння та позбавлення військового звання, пониження та поновлення у військовому званні, призначення на посади та звільнення з посад, переміщення по службі, звільнення з військової служби, залишення на військовій службі понад граничний вік перебування на військовій службі, направлення за кордон, укладення та припинення (розірвання) контракту, продовження його строку, призупинення контракту та військової служби тощо) оформлюється письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких встановлюються Міністерством оборони України. 
Право видавати накази по особовому складу надається командирам, командувачам, начальникам, керівникам (далі - командири (начальники) органів військового управління, з`єднань, військових частин, установ, організацій, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, які утримуються на окремих штатах (далі - військові частини), за посадами яких штатом передбачено військове звання полковника (капітана 1 рангу) і вище, а також керівникам служб персоналу Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України.
Відповідно до п. 82 Положення, призначення військовослужбовців на посади здійснюється:
1) на вищі посади - у порядку просування по службі;
2) на рівнозначні посади: у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів; у разі проведення заміни у місцевостях з особливими природними, географічними, геологічними, кліматичними, екологічними умовами (далі - місцевості з установленим строком військової служби); для набуття практичного досвіду управлінської діяльності в органах військового управління різного рівня або для більш доцільного використання за фахом чи досвідом роботи - за рішенням відповідного командира (начальника), прийнятим у порядку, визначеному Міністерством оборони України, зокрема на особисте прохання військовослужбовця; за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії; за сімейними обставинами - на особисте прохання; з меншим обсягом роботи з урахуванням професійних, ділових і моральних якостей - на підставі висновку атестування; у зв`язку з перебуванням із близькими особами у відносинах прямої організаційної та правової залежності; у разі скасування військовослужбовцю допуску до державної таємниці - на посаду, що не передбачає такого допуску, - за рішенням відповідного командира (начальника), прийнятим у порядку, визначеному Міністерством оборони України; вагітних військовослужбовців-жінок за їх клопотанням відповідно до медичного висновку - на посади з меншим обсягом роботи, а також військовослужбовців-жінок, які мають дітей віком до трьох років, за їх клопотанням у разі неможливості виконання ними обов`язків на займаних посадах; у разі проведення заміни у військових частинах (підрозділах), які виконують завдання в районах ведення воєнних (бойових) дій, у тому числі в районах проведення антитерористичних операцій; у разі відсутності можливості поновлення на попередній посаді у зв`язку з незаконним звільненням або переміщенням по службі - за рішенням відповідного командира (начальника), прийнятим у порядку, визначеному Міністерством оборони України;
3) на нижчі посади: у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів у разі неможливості призначення на рівнозначну посаду; за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії; з урахуванням професійних, ділових і моральних якостей - на підставі висновку атестування; за віком або сімейними обставинами - на особисте прохання; у зв`язку з перебуванням із близькими особами у відносинах прямої організаційної та правової залежності - у разі неможливості призначення на рівнозначну посаду; у порядку виконання накладеного дисциплінарного стягнення - відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України; у разі скасування військовослужбовцю допуску до державної таємниці - на посаду, що не передбачає такого допуску, - за рішенням відповідного командира (начальника), прийнятим у порядку, визначеному Міністерством оборони України, у разі неможливості призначення на рівнозначну посаду; вагітних військовослужбовців-жінок за їх клопотанням відповідно до медичного висновку - на посади з меншим обсягом роботи, а також військовослужбовців-жінок, які мають дітей віком до трьох років, за їх клопотанням у разі неможливості виконання ними обов`язків на займаних посадах та за відсутності рівнозначних посад; за ініціативою військовослужбовця (крім військовослужбовців, які займають посади, за якими передбачені первинні військові звання офіцерського, сержантського і старшинського складу) на нижчу на один ступінь посаду на підставі рішення посадової особи відповідно до номенклатури посад;
4) у зв`язку із зарахуванням на навчання до вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу закладу вищої освіти із звільненням з посади, а також у разі призначення на посаду після закінчення навчання;
5) у зв`язку із закінченням строку перебування на посаді;
6) у зв`язку зі звільненням або призначенням на посади, передбаченими штатами воєнного часу, у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення правового режиму воєнного стану;
7) у зв`язку зі звільненням осіб сержантського і старшинського складу, які займали посади офіцерського складу;
8) у зв`язку з призначенням на посади, що можуть бути заміщені військовослужбовцями, які під час проходження військової служби були визнані військово-лікарськими комісіями непридатними до військової служби за станом здоров`я за наслідками захворювань, поранень (травм, контузій, каліцтв), одержаних під час виконання обов`язків військової служби, що призвело до встановлення їм інвалідності, часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності, - на особисте прохання за рішенням посадової особи, до повноважень якої належить призначення на посади відповідно до переліку посад, що можуть бути заміщені такими військовослужбовцями, який визначається Міністерством оборони України;
9) у разі запровадження нового військового звання.
Посада вважається вищою, якщо за цією посадою штатом (штатним розписом) передбачено вище військове звання, ніж за займаною посадою, а за умови рівних військових звань - більший посадовий оклад (тарифний розряд).
Призначення військовослужбовців на інші посади також здійснюється у випадках, передбачених пунктами 102 і 104 цього Положення.
Відповідно до абзацу другого пункту 257 Положення, для доукомплектування Збройних Сил України в особливий період просування військовослужбовців по службі здійснюється без дотримання вимог пунктів 85, 87 цього Положення, а призначення військовослужбовців на рівнозначні та нижчі посади здійснюється без згоди військовослужбовців, за винятком випадків, визначених пунктом 112 цього Положення.
Відповідно до ст.1 Закону України «Про оборону України», особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій; воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.
Згідно з ч. ч. 5, 7 ст. 6 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», військові посади, передбачені штатами воєнного часу, при переведенні Збройних Сил України, інших військових формувань, Служби безпеки України та розвідувальних органів України на організацію і штати воєнного часу укомплектовуються військовослужбовцями, резервістами або військовозобов`язаними.
Порядок призначення на військові посади встановлюється Конституцією України, законами України, положеннями про проходження військової служби, про проходження громадянами України служби у військовому резерві.
Вищевказаним визначено, що період дії воєнного стану або дії рішення про мобілізацію (крім цільової) є особливим періодом, який передбачає перехід Збройних Сил України та інших військових формувань на штати воєнного стану, які передбачають заміщення воєнних посад.
Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №64/2022, затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року №2102-ІХ, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України.
У подальшому, дія військового стану неодноразово продовжувалась.
Таким чином, починаючи з 24.02.2022 та по дату винесення спірного наказу та розгляду даної справи в Україні триває воєнний стан, період дії якого, відповідно до Законів України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та «Про оборону України» є особливим періодом.
Відповідно до пункту 112 Положення, військовослужбовець може бути переміщений на нове місце військової служби з однієї військової частини до іншої у випадках, визначених пунктом 82 цього Положення, а також якщо з урахуванням вчиненого правопорушення військовослужбовець, якому призначено покарання у виді службового обмеження для військовослужбовців, не може бути залишений на посаді, пов`язаній із керівництвом підлеглими особами.
Зазначене переміщення здійснюється без згоди військовослужбовця, крім таких випадків:
неможливість проходження військовослужбовцем військової служби у місцевості, до якої його переміщують, відповідно до висновку (постанови) військово-лікарської комісії;
неможливість проживання членів сім`ї військовослужбовця за станом здоров`я в місцевості, до якої його переміщують, відповідно до документів, які це підтверджують;
потреба у догляді за непрацездатними чи хворими батьками, дружиною (чоловіком) або особами, які виховували його з дитинства замість батьків і були визнані опікунами та мешкають окремо від сім`ї військовослужбовця, відповідно до документів, які це підтверджують.
Військовослужбовець, який проходить військову службу за призовом, переміщується у зв`язку із службовою необхідністю та за станом здоров`я на нове місце військової служби без його згоди.
Як уже зазначалось ОСОБА_1 , є військовослужбовцем та проходить військову службу в Збройних Силах України на посаді курсанта навчального взводу 2 навчальної роти НОМЕР_2 навчального батальйону школи індивідуальної підготовки військової частини НОМЕР_1 .
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 10.10.2025 року №295 позивача було зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 .
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 12.10.2025 року №297 з метою вжиття невідкладних заходів щодо збереження життя і здоров`я військовослужбовців, неухильного виконання заходів розосередження особового складу, недопущення випадків скупчення особового складу та подальшого проведення навчального процесу позивача було переміщено на базу військової частини НОМЕР_3 .
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 22.10.2025 року №307 позивач вважається таким, що вибув у додаткову відпустку за сімейними обставинами, строком на 5 діб з 23 по 27 жовтня 2025 року.
Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 315 від 30.10.2025 року, на підставі електронного направлення №7621-7368-8212-9953 від 27.10.2025, рапорт командира підрозділу (вх. №27967 від 30.10.2025) позивач вважається таким, що з 27 жовтня 2025 року був направлений на стаціонарне лікування у КНП "Міська клінічна лікарня №6" ДМР (м. Дніпро).
Згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 324 від 07.11.2025 року, на підставі медичної карти стаціонарного хворого №3022/1103 від 06.11.2025, рапорту командира підрозділу (вх. №29202 від 07.11.2025) позивач вважається таким, що таким, з 06 листопада 2025 року був переведений для стаціонарного лікування у ВСП "Університетська лікарня" ДДМУ (м. Дніпро).
Подальшому 13.12.2025 року, під час звірки з ВСП "Університетська лікарня" ДДМУ (м. Дніпро) було встановлено, що позивач 05 грудня 2025 року був виписаний з лікувального закладу за порушення госпітального режиму.
На підставі викладеного, відповідно до наказу Міністерства оборони України від 29.11.2018 року №604 "Про затвердження Інструкції з надання доповідей і донесень про події, кримінальні правопорушення, військові адміністративні правопорушення та адміністративні правопорушення, пов`язані з корупцією, порушення військової дисципліни та їх облік у Міністерстві оборони України, Збройних Силах України та Державній спеціальній службі транспорту", командиром військової частини НОМЕР_1 була надана письмова доповідь командиру військової частини НОМЕР_4 (через оперативного чергового), оперативному черговому ІНФОРМАЦІЯ_1 , начальнику відділення ІНФОРМАЦІЯ_2 13.12.2025 вих. №1105/22958 про відсутність на службі без поважних причин солдата ОСОБА_3 .
В подальшому, командиром 2 навчальної роти - старшим викладачем НОМЕР_2 навчального батальйону школи індивідуальної підготовки військової частини НОМЕР_1 був поданий рапорт щодо призначення службового розслідування за вищезазначеним фактом.
Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 05.01.2025 року №75 було призначено службове розслідування з метою уточнення причин і умов, що сприяли самовільному залишенню військової частини військовослужбовцем призваним за мобілізацією, курсантом навчального взводу 2 навчальної роти НОМЕР_2 навчального батальйону школи індивідуальної підготовки солдатом ОСОБА_4 , а також встановлення ступеня вини останнього, чиї дії або бездіяльність стали причиною вчинення правопорушення.
Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 365 від 17.12.2025 року, у зв`язку з тим, що 05 грудня 2025 року позивач був виписаний з лікувального закладу за порушення госпітального режиму та до місця проходження військової служби не прибув, вважається таким, що 05 грудня 2025 року самовільно залишив військову частину. Вказаним наказом також було призупинено виплату усіх видів грошового, речового, інших видів забезпечення з 05 грудня 2025 року.
За результатами проведеного службового розслідування, наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 06.01.2026 року № 128 за порушення вимог статей 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статті 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України курсанта навчального взводу 2 навчальної роти НОМЕР_2 навчального батальйону школи індивідуальної підготовки військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_3 притягнуто до дисциплінарної відповідальності та накладено дисциплінарне стягнення - Сувора Догана, позбавлено грошового забезпечення за грудень 2025 року.
Стаття 4 Закону України «Дисциплінарного статуту Збройних Сил України» визначає, що військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця:
додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів;
бути пильним, зберігати державну таємницю;
додержуватися визначених статутами Збройних Сил України правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство;
виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету;
поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків;
не вживати під час проходження військової служби (крім медичного призначення) наркотичні засоби, психотропні речовини чи їх аналоги, а також не вживати спиртні напої під час виконання обов`язків військової служби.
Відповідно до ст. 11, 16 Закону України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України» необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців такі обов`язки:
свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок;
бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим;
беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, як святиню оберігати Бойовий Прапор своєї частини;
постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України;
знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно;
дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України;
поважати бойові та військові традиції, допомагати іншим військовослужбовцям, які перебувають у небезпеці, стримувати їх від вчинення протиправних дій, поважати честь і гідність кожної людини, не допускати порушень, пов`язаних із дискримінацією за ознакою статі, сексуальним домаганням, насильством за ознакою статі, правопорушень проти статевої свободи та статевої недоторканості;
бути пильним, суворо зберігати державну таємницю;
вести бойові дії ініціативно, наполегливо, до повного виконання поставленого завдання;
виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни;
додержуватися правил військового вітання, ввічливості й поведінки військовослужбовців, завжди бути одягненим за формою, чисто й охайно.
Кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.
Стаття 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24,03.1999 №551-XIV (далі - Дисциплінарний статут), визначає порядок проведення службового розслідування, яке, з огляду на приписи частини першої статті 84 цього Статуту, може передувати прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення та проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.
Підстави та механізм проведення службового розслідування стосовно військовослужбовців Збройних Сил України, а також військовозобов`язаних та резервістів, які не виконали (неналежно виконали) свої службові обов`язки або вчинили правопорушення під час проходження служби (зборів), а також дії (бездіяльність) яких призвели до завдання шкоди державі визначені Порядком проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженим Наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 №608 (далі - Порядок).
Частиною четвертою статті 85 Дисциплінарного статуту встановлено, що якщо під час службового розслідування буде з`ясовано, що правопорушення військовослужбовця містить ознаки кримінального правопорушення, командир військової частини письмово повідомляє про це орган досудового розслідування.
Аналіз положень частини другої статті 24 Закону №2232-XII у системному зв`язку з положеннями частини четвертої статті 85 Дисциплінарного статуту дозволяє зробити висновок, що для військовослужбовця, який самовільно залишив військову частину або місце служби, дезертирував із Збройних Сил України або добровільно здався в полон, військова служба призупиняється з дня внесення відповідних відомостей до ЄРДР. У свою чергу внесення відповідних відомостей до ЄРДР здійснюється на підставі заяви, повідомлення командира (начальника) військової частини, яким під час службового розслідування з`ясовано, що правопорушення військовослужбовця містить ознаки кримінального правопорушення.
Відповідно до положень Закону України "Про Збройні Сили України" від 06.12,1991 №1934-XII організаційно Збройні Сили України складаються з органів військового управління, з`єднань, військових частин, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, установ та організацій.
Органом державної військової та виконавчої влади на місцях у системі Збройних Сил України є командири (начальники) військових частин (установ, організацій), яким Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженим Законом України "Про затвердження Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України" від 24.03.1999 № 548-XIV (далі - Статут), надано повноваження органу виконавчої влади в системі Міністерства оборони України.
Статут визначає загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб полку і його підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах.
Відповідно до вимог статті 26 Статуту військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення та провини несуть з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України "Про оборону України" дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.
Відповідно до положень Дисциплінарного статуту за стан військової дисципліни у з' єднанні, військовій частині (підрозділі), закладі та установі відповідає командир, який зобов`язаний постійно підтримувати військову дисципліну, вимагати її додержання від підлеглих, не залишати поза увагою жодного дисциплінарного правопорушення (частина перша статті 5 Дисциплінарного статуту); у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення (частина перша статті 45 Дисциплінарного статуту); командири, які у разі виявлення ознак кримінального правопорушення не повідомили про це орган досудового розслідування, несуть відповідальність згідно із законом (частина третя статті 45 Дисциплінарного статуту).
За змістом частини четвертої статті 6 Дисциплінарного статуту на командира покладений обов`язок вжити заходів щодо затримання підлеглого при вчиненні чи безпосередньо після вчинення кримінального правопорушення, пов`язаного, зокрема, із самовільним залишенням військової частини або місця служби, ухиленням від військової служби чи дезертирством, із негайним доставлянням затриманого до уповноваженої службової особи або вжити заходів щодо негайного повідомлення уповноваженої службової особи про затримання та місцезнаходження особи, яка підозрюється у вчиненні діяння з ознаками кримінального правопорушення.
Таким чином, матеріалами справи підтверджено, що підстави для проведення службового розслідування стосовно самовільного залишення військової служби виникли, саме 05.12.2025 року, після того як позивача було виписано з лікувального закладу, не було переведено в інший і позивач не повернувся в розташування підрозділу, та перестав виходити на зв`язок, позивач рапортом не повідомив відповідача про наявність обмеження в проходженні військової служби чим порушив вимоги статті 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. 4 Закону України «Дисциплінарного статуту Збройних Сил України».
Щодо тверджень позивача про «закриття» його відпускного квитка, суд зазначає наступне.
Відповідач вказав, що також не заперечується позивачем, що «закриття» відпускного квитка не відбулось, оскільки позивач не повертався в розташування підрозділу, а тому вимога позивача визнати протиправними дії командира в/ч НОМЕР_1 щодо закриття відпускного квитка не підлягає задоволенню.
Крім того, відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 №43 від 10.02.2026 року позивача було увільнено від займаної посади та зараховано в розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 .
Згідно Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Відтак, перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість мотивів, покладених суб`єктом владних повноважень в основу своїх дій на відповідність вимогам частини другої статті 2 КАС України та зважаючи на доводи адміністративного позову, суд дійшов висновку, що наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 06.01.2026 року № 128 «Про результати службового розслідування» відносно курсанта навчального взводу 2 навчальної роти НОМЕР_2 навчального батальйону школи індивідуальної підготовки військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_3 , якого притягнуто до дисциплінарної відповідальності та накладено дисциплінарне стягнення - Сувора Догана, позбавлено грошового забезпечення за грудень 2025 року, винесений під час дії воєнного стану з дотриманням вимог пунктів 11, 16, 49, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та статті 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, що також підтверджує законність наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 365 від 17.12.2025 року, яким вважається, що позивач 05 грудня 2025 року самовільно залишив військову частину та яким також було призупинено виплату позивачу усіх видів грошового, речового, інших видів забезпечення з 05 грудня 2025 року.
Згідно з частинами 1-3 статті 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Відповідно до частини першої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Суд наголошує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10 лютого 2010 року у справі «Серявін та інші проти України» зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У справі Трофимчук проти України ЄСПЛ також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
Відповідно до пункту 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Деякі аргументи не можуть бути підставою для надання детальної відповіді на такі доводи.
Враховуючи встановлені судом обставини, системно проаналізувавши норми законодавства, оцінивши наявні у матеріалах справи докази у їх сукупності при безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, за результатами з`ясування обставин у справі та їх правової оцінки, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.
Керуючись ст.ст. 9, 72-77, 139, 242-243, 245-246, 258, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
УХВАЛИВ:
У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ПН НОМЕР_5 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , ІК в ЄДРПОУ НОМЕР_6 ) про визнання протиправним та скасування наказу - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.
Повний текст рішення суду складений 18 червня 2026 року.

Суддя Е.О. Юрков