П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 травня 2026 року 
м. Рівне

Справа № 572/5707/24
Провадження № 22-ц/4815/727/26

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 

головуючого-судді - Шимківа С.С.,
суддів:  - Ковальчук Н.М., Хилевича С.В.,
секретар судового засідання - Ковальчук Л.В.,

учасники справи: 
позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Бізнес Позика",
відповідач - ОСОБА_1 , 

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , яка подана його представником - адвокатом Мотальовою-Кравець Валерією Юріївною на рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 09 січня 2026 року (ухвалене у складі судді Березня Ю.В., повний текст рішення суду складено 09 січня 2026 року) у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Бізнес Позика" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и в :

20 грудня 2026 року ТОВ "Бізнес Позика" звернулося до Сарненського районного суду Рівненської області з позовом до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позовна заява обґрунтована тим, що 05.02.2024 року між сторонами укладено кредитний договір № 483235-КС-003, шляхом підписання заявки, що є невід`ємною частиною договору. 
Відповідно до його умов Товариство з обмеженою відповідальністю "Бізнес Позика"  надало відповідачу кредит у розмірі 75 000 грн, строком на 24 тижні. 
Свої зобов`язання за договором позивач виконав в повному обсязі, надавши кредитні кошти. У свою чергу відповідач свої зобов`язання за договором належним чином не виконував, у зв`язку з чим утворилася заборгованість по кредиту у розмірі 29 9658 грн. 19 коп.
Просили суд стягнути з відповідача заборгованість за договором № 483235-КС-003 про надання кредиту від 05.02.2024 року, що становить 299 658,19 грн, яка складається з: 75 000 грн - прострочених платежів по тілу кредиту; 217 614,39 грн - прострочених платежів по процентах; 7043,80 грн - прострочених платежів за комісією, а також стягнути судові витрати по справі.
Рішенням Сарненського районного суду Рівненської області від 09 січня 2026 року позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Бізнес Позика" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено повністю.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Бізнес Позика" 299658 (двісті дев`яносто дев`ять тисяч шістсот п`ятдесят вісім) грн. 19 коп. заборгованості за кредитним договором.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Бізнес Позика" 3595 (три тисячі п`ятсот дев`яносто п`ять) грн. 90 коп. понесених судових витрат.
Рішення суду мотивовано обґрунтованістю позовних вимог.
Не погоджуючись із рішенням суду, ОСОБА_1 , через представника - адвоката Мотальову-Кравець В.Ю. оскаржив його в апеляційному порядку.
У поданій апеляційній скарзі зазначає, що кредитор, змінивши процентну ставку, яка розрахована в загальній вартості кредиту, витратах позивача та графіку платежів, на більшу, яка визначена як стандартна, фактично застосував до боржника плату за неправомірне виконання зобов`язання.
В даному випадку кредит видавався відповідачу з 05.02.2024 року по 22.07.2024 року, отже, враховуючи визначення сторонами у графіку чітких строків повернення кредитних коштів із відповідним частковим зменшенням суми кредиту та зазначенням суми відсотків за відповідний період користування кредитом до 22.07.2024 року, позивач має право нараховувати проценти на відповідний залишок суми по кредиту, в межах строку кредитування, погодженого сторонами у графіку.
В подальшому, з 23.07.2024 року ТОВ "Бізнес Позика" мало право лише на отримання коштів відповідно до ст. 625 ЦК України, однак такі вимоги не заявлялися.
Враховуючи кінцевий строк нарахування відсотків в межах договору 22.07.2024 року і загальну суму нарахованих відсотків за вказаний період, а також часткову сплату відповідачем нарахованих відсотків, вважає, що відповідач має заборгованість за відсотками в розмірі 90 439,58 грн (102 343,38 грн відсотки по графіку - мінус 11 903,80 грн. сплачені відсотки).
За період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини першої статті 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до частини другої статті 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання.
Із розрахунку заборгованості за Договором, вбачається, що з 05.02.2024 року по 11.03.2024 року, нарахування відсотків відбувалося по ставці 1,15012611 %, а з 12.03.2024 року сума заборгованості стала збільшуватися, а саме: 2%, як ставка, що застосовується у разі порушення виконання зобов`язань по договору.
Тобто, у даних спірних правовідносинах збільшена частина процентів за стандартною процентною ставкою на загальну заборгованість за кредитом з 12.03.2024 року по 22.07.2024 року, яка виникла у зв`язку з неналежним виконанням позичальником своїх зобов`язань, є за своєю юридичною природою пенею.
Таким чином, нарахування позивачем з 12.03.2024 року відсотків по збільшеній ставці - 2%, розцінюється по своїй юридичній природі саме як пеня, тому заборгованість має складати (з урахуванням оплати Відповідача) 165 439,58 грн., з яких: 75 000,00 грн. - за тілом кредиту, 90 439,58 грн. - за відсотками.
Просить суд скасувати рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 09 січня 2026 року та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за відсотками, нарахованими як міра відповідальності та комісії.
26 лютого 2026 ТОВ "Бізнес Позика" подало відзив на апеляційну скаргу, у якому покликається на законність оскаржуваного рішення.
Покликається на помилковість висновків апеляційної скарги, що "стандартна" процентна ставка в розмірі 2 % в день, є мірою відповідальності за прострочення грошового зобов`язання. "Стандартна" процентна ставка є загально застосованою, базовою до всіх кредитів, які видавалися позивачем в той час, без врахування умов лояльності. Тобто Боржник зробив помилкові висновки щодо того, що замість "стандартної" процентної ставки мало б бути застосовано положення частини другої статті 625 ЦК України, якою передбачено наслідки прострочення грошового зобов`язання.
Позивачем не застосовано до боржника положення ч.2 ст.625 ЦК України та кредитором не було здійснено якихось окремих донарахувань боржнику (відсотків, пені, штрафів і т.д.) після спливу строку дії кредитного договору. Всі нарахування, які здійснив позивач відповідачу - це лише безпосередньо сплата відсотків за користування позичальником кредитними коштами (не говорячи про тіло кредиту і комісію), виключно в межах строку дії кредитного договору.
Відповідачу були нараховані відсотки виключно за користування кредитними коштами, згідно ст. 1048 ЦК України, виключно в межах строку дії кредитного договору за відсотковою ставкою, яка відповідала чинному законодавству і жодного нарахування якоїсь компенсації, неустойки (пені чи штрафу) або ж відсотків згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України позивач не нараховував боржнику.
Додає, що відповідач не був позбавлений можливості надати свій розрахунок заборгованості за кредитним договором впродовж всього періоду розгляду справи судом.
Просить про залишення рішення без змін, а апеляційної скарги без задоволення.
Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, з огляду на наступне.
Судом встановлено, що 05 лютого 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "БІЗНЕС ПОЗИКА" (кредитодавець) та ОСОБА_1 укладено договір про надання кредиту № 483235-КС-003 (Споживчий кредит. Елктронна форма), відповідно до умов якого кредитодавець надав позичальнику грошові кошти в розмірі 60 000 грн на засадах строковості, поворотності, платності, а позичальник зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та комісію за надання кредиту у порядку та на умовах, визначених цим Договором про надання кредиту та Правилами надання споживчих кредитів ТОВ "БІЗНЕС ПОЗИКА" (п.1. Договору).
Відповідно до п. 2 договору, сторонами узгоджено строк дії договору: до 22.07.2024 року; процентну ставку: стандартна процентна ставка 2 % в день, фіксована та знижена процентна ставка 1,15012611 фіксована в день; комісію за надання кредиту: 9000 грн; загальний розмір наданого кредиту: 60 000 грн; орієнтовну загальну вартість кредиту: 156 000 грн; орієнтовну реальну річну процентну ставку: 9168,16 процентів (а.с. 31).
11.02.2024 року між ТОВ "Бізнес Позика" та ОСОБА_1 укладено додаткову угоду №1 до кредитного договору, згідно умов якої, кредит збільшився на 15000 грн, а загальна сума отриманого позичальником кредиту становить 75 000 грн (а.с. 66).
Договір про надання кредиту № 483235-КС-003 від 05 лютого 2024, а також додаткову угоду до договору від 11.02.2024 року підписано сторонами в електронній формі, шляхом направлення відповідачу через телекомунікаційну систему одноразового ідентифікатора UA-8694 на її номер телефону НОМЕР_1 .
На виконання укладеного між сторонами Договору про надання кредиту № 483235-КС-003 о 08:57 02 травня 2024 року на картку ОСОБА_1 № НОМЕР_2 було перераховано 60 000 грн та, на виконання додаткової угоди до нього від 11.02.2024 року - о 15:07 перераховано 15000 (а.с. 81, 82).
У зв`язку з невиконанням ОСОБА_1 кредитних зобов`язань за Договором про надання кредиту № 483235-КС-003 утворилася заборгованість у розмірі 299 658,19 грн, з яких 75 000 грн - заборгованість за тілом кредиту, 217 614,39 грн - заборгованість за відсотками, 7043,80 грн - заборгованість за комісією, що підтверджується розрахунком заборгованості за кредитним договором (а.с. 21-24).
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
У частині 1 статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Згідно з вимогами чинного законодавства України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та у встановлений у зобов`язанні строк (термін) його виконання (ст. 526, 527, 530 ЦК України).
Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим до його виконання.
За приписами частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України "Про електронну комерцію".
Згідно з ч. 1 ст. 3 Закону України "Про електронну комерцію" електронна комерція - відносини, спрямовані на отримання прибутку, що виникають під час вчинення правочинів щодо набуття, зміни або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснені дистанційно з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, внаслідок чого в учасників таких відносин виникають права та обов`язки майнового характеру; електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 3 Закону України "Про електронну комерцію" електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пунктом 12 частини 1 статті 3 Закону).
Відповідно до частини 3 статті 11 Закону України "Про електронну комерцію" електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини 4 статті 11 Закону).
Згідно із частиною 6 статті 11 Закону України "Про електронну комерцію" відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
За правилом частини 8 статті 11 Закону України "Про електронну комерцію" у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Стаття 12 Закону України "Про електронну комерцію" визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Із системного аналізу положень вище вказаного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей договору, щодо виконання якого виник спір між сторонами, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему позивача можливе за допомогою електронного цифрового підпису відповідача лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину.
В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
У справі, що переглядається в апеляційному порядку встановлено, що 05.02.2024 року договір між сторонами укладено в електронному вигляді, із застосуванням електронного підпису. Електронний кредитний договір ОСОБА_1 підписав шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором.
Відповідач, на веб-сайті позивача, подав заявку на отримання кредиту за умовами, які вважав зручними для себе, та підтвердив умови отримання кредиту, після чого позивач надіслав йому за допомогою засобів зв`язку на вказаний номер телефону одноразовий ідентифікатор у вигляді СМС-повідомлення, який відповідач використав для підтвердження підписання кредитного договору.
ОСОБА_1 був повністю ознайомлений з умовами кредитного договору до його підписання - інформаційно-телекомунікаційна система побудована таким чином, що без попереднього ознайомлення з умовами кредитного договору клієнт не може перейти до наступного етапу.
Договір про надання кредиту підписаний ОСОБА_1 за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами спірного правочину: без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між сторонами не міг бути укладений. 
Вказаний висновок суду відповідає правовим висновкам Верховного Суду, викладеним у постановах від 07 жовтня 2020 року у справі № 127/33824/19, провадження № 61-9071св20, від 16 грудня 2020 року у справі № 561/77/19, провадження № 61-20799св19, від 28 квітня 2021 року у справі № 234/7160/20, провадження № 61-2903св21, від 10 червня 2021 року у справі № 234/7159/20, провадження № 61-18967св20, від 18 червня 2021 року у справі № 234/8079/20, провадження № 61-2904св21, від 12 червня 2023 року у справі № 263/3470/20
Встановивши, що без здійснення вказаних дій відповідачем кредитний договір не міг бути укладений, цей правочин відповідно до закону за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі, та укладення цього договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі відповідача.
Окрім того, у разі незгоди з умовами кредитного договору ОСОБА_1 мав можливість скористатися своїм правом, визначеним частиною шостою статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів", на відкликання, протягом 14 календарних днів, своєї згоди на укладення договору про надання споживчого кредиту без пояснення причин. 
Проте він таких дій не вчинив, натомість підписав договір та отримав кредитні кошти.
Покликання у апеляційній скарзі на зміну кредитором процентної ставки, яка розрахована в загальній вартості кредиту, витратах позивача та графіку платежів, на більшу, яка визначена як стандартна, що фактично є платою за неправомірне виконання зобов`язання, апеляційним судом відхиляється.
Як узгоджено сторонами в п. 3.2.2. укладеного між ними 05 лютого 2024 року договорі № 483235-КС-003 про надання кредиту якщо повернення кредиту не здійснюється згідно погодженого графіку платежів, що наведений в п. 3.2.3 та додатку № 1 до договору (за виключеннями дострокового повернення кредиту), у наслідок чого виникає прострочка по кредиту, та строк цієї прострочки більше семи календарних днів то умови про нарахування процентів за користування кредитом за зниженою процентною ставкою втрачають чинність і до відносин між сторонами застосовуються правила нарахування процентів за стандартною процентною ставкою починається з восьмого календарного дня, від дня простроченого платежу, передбаченого графіком платежів, що вказаний в п. 3.2.3 та додатку № 1 до договору та до закінчення строку дії договору.
Оскільки сторонами в п. 2.4. кредитного договору узгоджено стандартну фіксовану процентну ставку за кредитом в розмірі 2,00000000 в день, яка починає нараховуватися за умови прострочення повернення кредиту більше семи календарних днів, а позичальником у спірних правовідносинах допущено таке прострочення, ТОВ "Бізнес Позика" правомірно нараховано заборгованість за відсотками відповідно до узгодженої сторонами кредитного договору відсоткової ставки, в межах строку кредитування - по 22.07.2024 року, що підтверджується наданим позивачем розрахунком заборгованості (а.с. 21-24).
В свою чергу, позовних вимог про стягнення з позичальника нарахувань поза межами строку кредитування, на підстав ч. 2 ст. 625 ЦК України, позивачем не заявлено.
Доводи апеляційної скарги про неправомірність стягнення з відповідача заборгованості за комісією у розмірі 7043,80 грн апеляційним судом відхиляються, з огляду на наступне.
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України "Про споживче кредитування" загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.
Згідно із частиною другою статті 8 Закону України "Про споживче кредитування" до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
Отже, Закон України "Про споживче кредитування" передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію.
На виконання вимог, зокрема, пункту 4 частини першої статті 1 та частини другої статті 8 Закону України "Про споживче кредитування" Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 "Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту".
Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил.
Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит).
Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту.
Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України "Про споживче кредитування" та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії.
Згідно із частиною п`ятою статті 12 Закону України "Про споживче кредитування" умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
Комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України "Про споживче кредитування" (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України "Про споживче кредитування".
Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 (провадження № 14-44цс21). Схожі правові висновки викладені у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 вересня 2022 року у справі № 755/11636/21 (провадження № 61-7098св22), від 08 лютого 2023 року у справі № 168/349/20 (провадження № 61-2223св21) та постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 листопада 2022 року у справі № 755/9486/21 (провадження № 61-5581св22).
Разом з тим, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 18 січня 2023 року у справі № 172/410/21 (провадження № 61-17842св21) дійшов висновку про те, що оскільки Закон України "Про споживче кредитування" передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за розрахунково-касове обслуговування, то умови кредитного договору, в частині нарахування такої комісії не є нікчемними відповідно до положень частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України "Про споживче кредитування", а розглядаються з точки зору права як такі, що юридично мали місце і створили правові наслідки для сторін правочину. 
У справі, яка переглядається в апеляційному порядку згідно укладеного Договору № 483235-КС-003 від 05.02.2024 року та Додаткової угоди № 1 від 11.02.2024 року, сторонами узгоджено загальний розмір комісії за надання кредиту - 11 250,00 грн. 
Оскільки відповідач сплатив частково комісію в розмірі 4 206,20 грн, банком правомірно заявлено до стягнення з позичальника залишок несплаченої комісії у розмірі 7 043,80 грн, що не порушує споживчих прав позичальника. 
З огляду на обставини справи, місцевим судом обґрунтовано встановлено наявність між сторонами правовідносин за договором позики, які позичальником порушено: допущено прострочення грошового зобов`язання у строки встановлені укладеним між сторонами договором, тому позовні вимоги ТОВ "БІЗНЕС ПОЗИКА" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 299 658,19 грн є обґрунтованими.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України (ч.1 ст. 81 ЦПК України).
Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 77 ЦПК України).
Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ч. 2 ст. 80 ЦПК України). Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч. 4 ст. 77 ЦПК України). Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч. 1 та ч. 2 ст. 89 ЦПК України).
Наданий позивачем розрахунок заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором відповідачем, за допомогою належних та допустимих доказів не спростовано, як і не подано власний розрахунок наявної заборгованості.
Будь-яких доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, особою, яка подала апеляційну скаргу, не надано. Доводи апеляційної скарги апеляційним судом оцінюються критично, оскільки зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував. 
Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв`язку із чим рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Підстав для скасування ухваленого у справі судового рішення та задоволення поданої апеляційної скарги, виходячи з меж її доводів, апеляційний суд не вбачає, оскільки ці доводи правильності зробленого судом першої інстанції висновку не спростовують.
Керуючись ст.ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, Рівненський апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , яка подана його представником - адвокатом Мотальовою-Кравець Валерією Юріївною залишити без задоволення, а рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 09 січня 2026 року - без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3ст. 389 ЦПК України.

Головуючий-суддя   Шимків С.С.

Судді:    Ковальчук Н.М.

Хилевич С.В.