Справа № 761/21331/23
Провадження № 3-в/761/28/2026

ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2026 року м. Київ

Суддя Шевченківського районного суду міста Києва Глянь О.С., перевіривши заяву ОСОБА_1 про перегляд постанови Шевченківського районного суду міста Києва від 15.12.2023 за нововиявленими обставинами, -

ВСТАНОВИВ:

До Шевченківського районного суду міста Києва надійшла заява ОСОБА_1 про перегляд постанови Шевченківського районного суду міста Києва від 15.12.2023 за нововиявленими обставинами, в якій просив:
1) скасувати постанову Шевченківського районного суду міста Києва від 15.12.2023 у справі № 761/21331/23;
2) прийняти постанову, якою задовольнити позовні вимоги про визнання його дій протиправними;
3) визнати протиправною та скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення від 15.12.2023.
Перевіривши доводи заяви, суд приходить до наступного висновку.
Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Повноваження суду при розгляді конкретної справи визначені відповідним процесуальним законом, у справах про адміністративні правопорушення Кодексом України про адміністративні правопорушення та в окремих випадках Митним кодексом України, які містить норми як матеріального, так і процесуального права.
Згідно ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Положення ст. 487 МК України передбачають, що провадження у справах про порушення митних правил здійснюється відповідно до цього Кодексу, а в частині, що не регулюється ним, відповідно до законодавства України про адміністративні правопорушення.
Встановлено, що постановою Шевченківського районного суду міста Києва від 15.12.2022 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винним у вчиненні порушень митних правил, передбачених ч. 1 ст. 483 Митного кодексу України та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 100 відсотків вартості товарів - безпосередніх предметів порушення митних правил в розмірі 6 755 154, гривні 38 копійок, вартість товарів - безпосередніх предметів порушення митних правил в розмірі 6 755 154,38 гривні 38 копійок, а на користь держави судовий збір в сумі 536 гривень 80 копійок. 
Згідно із ч. 5 ст. 529 МК України, постанова суду (судді) у справі про порушення митних правил може бути оскаржена особою, стосовно якої вона винесена, представником такої особи або митним органом, який здійснював провадження у цій справі. Порядок оскарження постанови суду (судді) у справі про порушення митних правил визначається КУпАП.
ОСОБА_1 скористався свої право на апеляційне оскарження рішення суду, за наслідком якого постановою Київського апеляційного суду від 14.02.2024 вказану постанову суду залишено без змін.
Звертаючись до суду із заявою про перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами ОСОБА_1 з посиланням на норми статей 78, 361-369 Кодексу адміністративного судочинства України, вказав на нововиявлені обставини, якими є те, що йому не було відомо, що він був перевізником, а саме водієм, відсутність в матеріалах справи актів приймання-передачі, а також отримання інформації у відповідь на адвокатський запит.
Відповідно до ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути переглянута лише в апеляційному порядку. Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.
Главою 24-1 КУпАП також передбачено перегляд постанови по справі про адміністративне правопорушення у разі встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов`язань при вирішенні справи судом.
Іншого порядку перегляду судових рішень у справах про адміністративні правопорушення, включаючи справи про порушення митних правил (в тому числі за виключними обставинами) чинним законодавством не передбачено.
Статтею 361 КАС України, на яку посилається ОСОБА_1 у своїй заяві, дійсно передбачено перегляд судових рішень, які набрали законної сили, за нововиявленими або виключними обставинами, але це стосується лише рішень, які ухвалені або постановлені в порядку адміністративного судочинства та не розповсюджується на судові рішення, ухвалені в порядку КУпАП та МК України.
У даному випадку, суд вважає, що застосування аналогії права є неприйнятним, оскільки це порушувало б загальні принципи судочинства, зокрема принцип правової визначеності.
Відповідно до ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами, як джерело права.
Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу resjudicata - остаточності рішень суду. Цей принцип визначає, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення. Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, а не для здійснення нового судового розгляду. Перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Винятки із цього принципу можуть мати місце лише за наявності підстав, обумовлених обставинами важливого та вимушеного характеру (п. 40 рішення ЄСПЛ від 03.04.2008 (заява №3236/03) у справі «Пономарьов проти України»).
Посилання ОСОБА_1 на рішення Європейського суду з прав людини у справах «Швидка проти України», «Надточій проти України», «Лучанінова проти України» та інші, є недоречним, оскільки ці справа стосувалися порушення права заявників на апеляційне оскарження постанови суду у справі про адміністративне правопорушення, гарантованого ст. 2 Протоколу №7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. 
Однак ні в указаній статті, ні в указаних справах не йдеться про можливість перегляд постанов про накладення адміністративного стягнення за нововиявленими або виключними обставинами.
Так, Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, здійснюючи тлумачення положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, наголошував на тому, що з огляду на каральну мету адміністративного стягнення, зокрема штрафу або позбавлення права керування транспортними засобами, провадження у справах про адміністративне правопорушення фактично є кримінальним для цілей застосування Конвенції (рішення ЄСПЛ у справах: «Енгель та інші проти Нідерландів», «Лутц проти Німеччини», «Карелін проти Російської Федерації», «Гурепка проти України», «Надточій проти України» та «Лучанінов проти України»).
Проте, такі висновки ЄСПЛ у наведених справах пов`язані не з необхідністю (потребою) безпосереднього застосування положень кримінального процесуального закону при розгляді справ про адміністративні правопорушення, зокрема при перегляді судового рішення за нововиявленими обставинами, а пов`язані зі змістом Конвенції, в якій вжито термін «кримінальне обвинувачення». Зокрема ч. 1 ст. 6 Конвенції передбачає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи … незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який … встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Статті 2 Протоколу № 7 до Конвенції встановлює, що кожен, кого суд визнав винним у вчиненні кримінального правопорушення, має право на перегляд судом вищої інстанції факту визнання його винним або винесеного йому вироку.
У вказаних вище справах заявники були притягнуті до адміністративної відповідальності і скаржилися до ЄСПЛ, в тому числі на порушення приписів ч. 1 ст. 6 Конвенції в частині несправедливості провадження, а уряди держав заперечували проти розгляду цих заяв, мотивуючи це тим, що провадження у справах заявників було адміністративним, а тому положення ст. 6 Конвенції до їх заяв не застосовуються, оскільки провадження щодо заявників не стосувалось визначення «кримінального обвинувачення» щодо них.
На спростування таких доводів ЄСПЛ зробив висновки, що провадження у справах про адміністративне правопорушення є кримінальним для цілей застосування Конвенції з метою поширення її гарантій на заявників. Саме такі висновки містяться у рішеннях ЄСПЛ у справах: «Надточій проти України» (п. 17, 22, 29); «Лучанінова проти України» (п. 38, 39, 40); «Гурепка проти України» (п. 53, 55).
Отже, в наведеній частині доводи ОСОБА_1 щодо можливості перегляду рішень у справах про адміністративні правопорушення за нововиявленими обставинами за аналогією закону відповідно суд визнає необґрунтованими.
Суд враховує висновки ККС у складі ВС, які викладені в ухвалах від 15.10.2019 (провадження №51-4998ска19) та від 23.02.2021 (справа №712/7813/20, провадження №51-711ска21), про те, що нормами КУпАП не передбачена ні можливість касаційного оскарження постанови апеляційного суду у справі про адміністративне правопорушення, ані можливість перегляду такої постанови Верховним Судом за нововиявленими обставинами. 
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про неможливість діяти у спосіб, непередбачений процесуальним законом, а саме здійснити перегляд судового рішення у вказаному провадженні в порядку, який не визначений КУпАП, а тому заява ОСОБА_1 підлягає поверненню.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.7, 293, 294 КУпАП, ст.ст. 459, 483, 486 МК України, суд, - 

ПОСТАНОВИВ:

Заяву ОСОБА_1 про перегляд постанови Шевченківського районного суду міста Києва від 15.12.2023 за нововиявленими обставинами - повернути особі, яка її подала.
Постанова оскарженню не підлягає. 

Суддя О.С. Глянь