Справа № 734/505/26 	Головуючий у 1 інстанції Бараненко С. М. 	
Провадження № 33/4823/559/26 	  	
Категорія -  	  	

П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 червня 2026 року 	місто Чернігів	

Чернігівський апеляційнийсуд у складі: судді Мазура С.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Чернігові апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову Козелецького районного суду Чернігівської області від 03 березня 2026 року, 

встановив:

Цією постановою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючу по АДРЕСА_1 , притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст.173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі – КУпАП) та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 680 грн 00 коп.
Стягнуто із ОСОБА_1 на користь держави 665 грн 60 коп судового збору.
Місцевим судом встановлено, що 02.02.2026 року близько 20:00 год, ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , вчинила в стані алкогольного сп`яніння домашнє насильство фізичного та психологічного характеру відносно свого чоловіка ОСОБА_2 , а саме: виражалася нецензурною лайкою та давала ляпаси по обличчю, чим була завдана шкода фізичному та психологічному здоров`ю потерпілого. 
Не погодившись із рішенням суду, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій проситьпоновити їй строк на апеляційне оскарження, пропуск якого пояснює необізнаністю з винесеним судом рішенням, оскільки копію постанови отримала лише 19.05.2026, та розглядом справи у її відсутність, оскільки отримане смс-повідомлення вважала повідомленням про судове засідання щодо її чоловіка, відносно якого також було складено протокол про адміністративне правопорушення. Просить постанову місцевого суду скасувати та закрити провадження по справі в зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.
Вказує, що суд підійшов до розгляду справи поверхнево, не з`ясувавши всі обставини, які впливають на правильність судового рішення, поза увагою залишилось те,що в той самий день із тих самих обставин відносно її чоловіка також було складено протокол, за яким у подальшому суд притягнув його до відповідальності і такі правопорушення ним вчиняються систематично. Вказує на суперечності у матеріалах, якими зазначено, що вона перебувала у стані алкогольного сп`яніння, тоді як у формі оцінки ризиків стоїть відповідь «ні» на питання чи зловживає алкоголем та чи має залежність кривдник і чи виганяв кривдник постраждалу особу або дітей з місця проживання, також відповідь «ні», а із самих пояснень ОСОБА_2 вбачається, що конфлікт виник саме через перебування його у стані сп`яніння і після цього він вчинив сімейне насильство щодо неї. Вона на місці також пояснювала поліцейським, що конфлікт виник через перебування чоловіка у стані алкогольного сп`яніння, що узгоджується з обставинами, встановленими у постанові про притягнення його до відповідальності. Вважає, що суд проігнорував такі обставини та безпідставно визнав достовірною виключно версію, викладену у протоколі щодо неї. Так само вважає недоведеним факту завдання ОСОБА_2 психологічної чи фізичної шкоди, а також суд не перевірив реальний характер конфлікту і чи могла її поведінка бути реакцією на протиправні дії чоловіка. Тоді як всі сумніви мають тлумачитися на користь особи. 
В засідання апеляційного суду ОСОБА_1 не з`явилась тазгідно з ч. 6 ст. 294 КУпАПїї неявка не перешкоджає апеляційному розгляду.
Дослідивши апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до наступного.
Доводи про поновлення строку на апеляційне оскарження обґрунтовані належним чином, тому з метою доступу до правосуддя, вважаю можливим поновити такий.
Відповідно до ч. 7 ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.
Розглядаючи справи про адміністративне правопорушення, суддя, як це визначено у ст. 245 КУпАП, повинен всебічно, повно й об`єктивно з`ясувати всі обставини справи на основі належно досліджених та оцінених в судовому засіданні доказів та вирішити справу у точній відповідності із законом.
Водночас, згідно з вимогами ст.ст. 278,280 КУпАП, суддя при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення має вирішити питання: чи правильно складено протокол та інші матеріали справи, чи є необхідність у витребуванні додаткових матеріалів, а при розгляді справи зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
За змістом ст. 256 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення, який є одним з основних джерел доказів, має містити дату і місце його складення, посаду, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.
Крім того, положеннямист. 252 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Проте, як вбачається із матеріалів справи, наведені вимоги закону при розгляді справи в суді та винесенні постанови не були дотримані у повній мірі.
Вирішуючи питання про наявність в діях ОСОБА_1 ознак складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, суд першої інстанції виходив із доведеності її вини, обґрунтовуючи свій висновок фактичними обставинами, встановленими лише на підставі протоколу про адміністративне правопорушення, не оцінивши наявні в матеріалах справи пояснення особи, що притягається до адміністративної відповідальності та потерпілого.
Тому, апеляційний суд не може погодитись із таким висновком місцевого суду, оскільки він зроблений судом першої інстанції без всебічного і повного аналізу всіх фактичних обставин справи.
Зі змісту постанови суду першої інстанції вбачається, що судом належним чином не проаналізовано обставини події, яка стала підставою для складення протоколу про адміністративне правопорушення відносно обох учасників конфлікту.
Положеннями статті 9 КУпАП визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Згідно з диспозицією ч. 1 ст. 173-2 КУпАП вчинення домашнього насильства, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь;
Пунктами 14 та 17 (відповідно) статті 1 вказаного Закону передбачено, що психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи, а фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.
Окрім того, обов`язковою ознакою об`єктивної сторони цього правопорушення є наявність наслідків у виді завдання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.
Для встановлення події правопорушення, зазначеного у ст. 173-2 КУпАП необхідно з`ясувати чи дійсно особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, вчинила домашнє насильство.
З аналізу вищевказаних норм вбачається, що домашнє насильство, яке охоплюється диспозицією ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, має місце тоді, коли будь-які діяння фізичного, психологічного чи економічного характеру тягнуть за собою настання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.
Таким чином, під домашнє насильство, зокрема психологічного та фізичного характеру, яке утворює склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, підпадають лише такі діяння, якими цілеспрямовано та навмисно спричиняється емоційна невпевненість, страх або іншим чином завдається шкода психічному здоров`ю іншого члена сім`ї, завдаються ляпаси, стусани, тощо, що спричиняє фізичний біль та завдає шкоди фізичному здоров`ю потерпілого.
Отже, самі по собі, зокрема, нецензурні висловлювання та образи не формують собою домашнє насильство та утворюють склад адміністративного правопорушення у тому випадку, коли такі висловлювання спрямовані на обмеження волевиявлення особи, якщо такі дії викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.
Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення від 02.02.2026 ОСОБА_1 02.02.2026 року, близько 20:00 год вчинила домашнє насильство в стані алкогольного сп`яніння відносно свого чоловіка ОСОБА_2 , а саме виражалася нецензурною лайкою та давала ляпаси по обличчю, чим завдала шкоди фізичному та психологічному здоров`ю потерпілого.
На обґрунтування вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП матеріали справи містять пояснення ОСОБА_2 , на основі яких складено протокол про адміністративне правопорушення, який вказував на те, що 02.02.2026 року за адресою спільного проживання між ним та дружиною виник словесний конфлікт, в ході якого вона вдарила його металевим чайником в область голови, а він захищався, вона кусала та «царапалась», після чого він її штовхнув та намагався заспокоїти її, після цього пішов відпочивати, а дружина продовжувала погрожувати, виганяти його на вулицю та залишити без грошей, потім зателефонувала сину щоб він викликав поліцію. 
ОСОБА_1 у письмових поясненнях пояснює, що її чоловік, з яким у них 02.02.2026 виник словесний конфлікт з приводу вживання останнім алкоголю, в ході якого він почав її бити по обличчю, ударив в око та тягав за волосся, а коли вона впала, то бив ногами, після чого вона вибігла на вулицю та зателефонувала сину щоб той викликав поліцію. 
Виходячи із форми ризиків вчинення домашнього насильства, оформленої 02.02.2026 поліцейським уповноваженого підрозділу поліції, який прибув на виклик, за якою ОСОБА_1 оцінювалася як кривдник, а ОСОБА_2 , відповідно, постраждала особа, то останній на питання про погрози або застосування зброї чи інших предметів, які можуть спричинити шкоду життю чи здоров`ю; чи поведінка кривдника вплинула на безпеку постраждалої особи чи дітей; чи є особою, економічно залежною від кривдника, а також чи виганяв кривдник постраждалу особу або дітей з місця проживання чи погрожував такими діями - відповідав заперечно, що ставить під розумний сумнів викладені ним письмові пояснення з приводу конфлікту та дій ОСОБА_1 по відношенню до нього.
За такого, обставини домашнього насильства, описані у протоколі, не дозволяють зробити висновок про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, оскільки зазначені в ньому характер вчиненого та наслідки насильства відносно чоловіка не вказують на завдання внаслідок цього шкоди його психічному та фізичному здоров`ю.
При цьому, можлива нецензурна лайка в межах конфлікту, який склався, за відсутності доказів на підтвердження завдання шкоди психічному здоров`ю потерпілого не охоплюються складом адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, оскільки завдання шкоди у даному випадку є обов`язковою ознакою об`єктивної сторони даного правопорушення, а таке суперечить його ж відповідям при оцінці ризиків. Щодо завдання фізичного болю, то доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , щодо неспростовності можливості удару чоловіка у відповідь, захищаючись, слушні, оскільки не спростовуються жодним належним доказом та не доводить наявність в її діях умислу на вчинення домашнього насильства.
Крім того, всупереч вимогам ст. 245 КУпАП поліцією не було встановлено мотивів, з яких ОСОБА_1 лаялася на ОСОБА_2 , не з`ясовано, чи був конфлікт інтенсивним, тощо.
Будь-яких інших доказів на підтвердження факту вчинення ОСОБА_1 02.02.2026 року адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.173-2 КУпАП, за обставин викладених у протоколі, матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять.
Враховуючи вищенаведені недоліки та суперечності, що містяться в матеріалах провадження, апеляційний суд приходить до переконання про відсутність належних, достатніх і переконливих доказів, які б поза розумним сумнівом підтверджували, що ОСОБА_1 02.02.2026 року вчинила домашнє насильство відносно ОСОБА_2 .
У відповідності до ст. 7 КУпАП, ст. 62 Конституції України, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням, інакше як на підставах і в порядку встановлених законом, особа вважається невинуватою у вчиненні правопорушення і не може бути піддана покаранню, доки її вину не буде доведено у законному порядку. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Таким чином, суд приходить до висновку, що судом першої інстанції не було досліджено всі обставини, що стосуються події правопорушення, його об`єктивної сторони, через що суд прийшов передчасного висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, а тому постанова місцевого суду підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі у зв`язку із відсутністю в діях складу адміністративного правопорушення. а апеляційна скарга, відповідно – задоволенню.
На підставі вищенаведеного, керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд, 

П О С Т А Н О В И В :

Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження.
Апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 – задовольнити.
Постанову Козелецького районного суду Чернігівської областівід 03 березня 2026 року скасувати, а провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП - закрити на підставі п.1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає. 

Суддя	С. А. Мазур