Справа № 560/4848/26
	
РІШЕННЯ
іменем України

01 червня 2026 року	м. Хмельницький	

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Шевчука О.П. розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 , в якому просить визнати протиправним рішення військової частини НОМЕР_1 щодо відмови у звільненні ОСОБА_1 з військової служби відповідно до підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 «Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 прийняти рішення про звільнення ОСОБА_1 з військової служби відповідно до підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 «Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», згідно поданого 2 січня 2026 року рапорту зареєстрованого за вх. №33, у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю ІI групи, його батьком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 2 січня 2026 року звернувся з рапортом до військової частини, який зареєстрований за Вх. №33, про необхідність звільнення з військової служби через сімейні обставини, у зв`язку з необхідністю здійснювати постійний догляд за своїм батьком, який є особою з інвалідністю II групи.
Листом від 03.02.2026 №1926 відповідач відмовив у задоволенні рапорту через відсутність висновку медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, що підтверджує потребу постійного догляду за батьком. 
Не погоджуючись з такою відмовою позивач звернувся до суду з цим позовом.
Ухвалою суду відкрито провадження в адміністративній справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження.
Від відповідача на адресу суду надійшов відзив в якому останній просить відмовити в задоволенні позовних вимог. Вказує, що оскільки позивачем до рапорту на звільнення не було надано документу, який підтверджує необхідність здійснення постійного догляду за ОСОБА_2 , відповідачем правомірно відмовлено позивачу в задоволенні його рапорту на звільнення з військової служби.
Дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх взаємному зв`язку та сукупності, суд встановив таке.
Позивач – ОСОБА_1 призваний у Збройні сили України на військову службу за мобілізацією та з 19 жовтня 2025 року проходить службу у військовій частині НОМЕР_1 .
2 січня 2026 року позивач подав до військової частини НОМЕР_1 рапорт про звільнення з військової служби відповідно до абзацу 4 підпункту г пункту 2 частини 4 cтатті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" у зв`язку з необхідністю постійного стороннього догляду за батьком, який є особою з інвалідністю ІІ групи.
До рапорту було долучено наступні копії документів:
1.Нотаріально засвідчена копія паспорту ОСОБА_2 .
2.Нотаріально засвідчена копія картки фізичної особи – платника податків ОСОБА_2 .
3.Нотаріально засвідчена копія Свідоцтва про народження ОСОБА_1 .
4.Нотаріально засвідчена копія пенсійного посвідчення ОСОБА_2 .
5.Нотаріально засвідчена копія виписки з огляду медико-соціальної експертної комісії серії АВ №001813.
6.Нотаріально засвідчена копія заяви ОСОБА_2 .
7.Нотаріально засвідчена копія заяви ОСОБА_3 .
8.Нотаріально засвідчена копія висновку про наявність порушення функцій організму ОСОБА_2 №2240 від 09.12.2025 року.
9.Витяг з реєстру територіальної громади №2025/015416101 від 20.10.2025 року.
10.Копія паспорта громадянина України ОСОБА_1 .
11.Копія витягу реєстру призовників №1684290-15072024 від 16.07.2024 року.
Позивач зазначає, що відповідач відмовляючи йому у задоволенні його вимог не посилається на підставу, що стала причиною відмови, можливості усунення невідповідностей чи відсутності доповнення рапорту іншими передбачуваними Законом документами.
Зокрема військова частина НОМЕР_1 у відзиві зазначає, що ОСОБА_1 був повідомлений про результати розгляду рапорту, зокрема листом-відмовою від 03.02.2026 №1926. Вищезазначене підтверджується наданим відповідачем листом.
Листом від 03.02.2026 №1926 відповідач повідомив позивача про відсутність підстав для звільнення з військової служби відповідно до абзацу 4 підпункту г пункту 2 частини 4 cтатті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", оскільки надані документи не підтверджують потребу у постійному сторонньому догляді батька. Крім того, зазначає, що наявні інші особи, які можуть здійснювати догляд за ОСОБА_2 .
Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо звільнення з військової служби, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує таке.
Згідно із статтею 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України "Про військовий обов`язок і військову службу" № 2232-XII від 25.03.1992 (далі – Закон № 2232-XII) .
Відповідно до частини п`ятої статті 1 Закону № 2232-XII від виконання військового обов`язку громадяни України звільняються на підставах, визначених цим Законом. 
Підстави звільнення з військової служби передбачені статтею 26 Закону № 2232-XII.
За змістом абзацу 4 підпункту "г" пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону № 2232-XII, в редакції на час виникнення спірних правовідносин, військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації звільняються з військової служби під час дії воєнного стану через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу).
За змістом абзацу тринадцятого пункту 3 частини дванадцятої
статті 26 Закону № 2232-XII під час дії воєнного стану військовослужбовці звільняються з військової служби у зв`язку з необхідністю здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, або рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи.
Частиною сьомою статті 26 Закону № 2232-XII визначено, що звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.
Указом Президента України від 10.12.2008 N 1153/2008 затверджено Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (далі - Положення N 1153/2008), яким визначається порядок проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України та регулюються питання, пов`язані з проходженням такої служби під час виконання громадянами військового обов`язку (пункт 1).
Відповідно до пункту 233 Положення N 1153/2008 військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.
Суд встановив, що одночасно з рапортом про звільнення з військової служби на підставі підпункту г пункту 2 частини 4 статті 26 Закону № 2232-XII позивач подав, зокрема, нотаріально засвідчену копію паспорта ОСОБА_2 ; нотаріально засвідчену копію картки фізичної особи – платника податків ОСОБА_2 ; нотаріально засвідчену копію Свідоцтва про народження ОСОБА_1 ; нотаріально засвідчену копію пенсійного посвідчення ОСОБА_2 ; нотаріально засвідчену копію виписки з огляду медико-соціальної експертної комісії серії АВ №001813.; нотаріально засвідчену копію заяви ОСОБА_2 ; нотаріально засвідчену копію заяви ОСОБА_3 ; нотаріально засвідчену копію висновку про наявність порушення функцій організму ОСОБА_2 №2240 від 09.12.2025 року.; витяг з реєстру територіальної громади №2025/015416101 від 20.10.2025 року.; копію паспорта громадянина України ОСОБА_1 ; копію витягу реєстру призовників №1684290-15072024 від 16.07.2024 року.
Відповідно до пункту 3 Порядку ведення Реєстру медичних висновків в електронній системі охорони здоров`я, затвердженого Наказом Міністерства охорони здоров`я України "Деякі питання ведення Реєстру медичних висновків в електронній системі охорони здоров`я" від 18.09.2020 N 2136, медичний висновок - це електронний документ, що формується на підставі медичних записів в системі та містить висновок лікаря про тимчасову або постійну втрату працездатності, придатність до певних видів діяльності, про стан здоров`я пацієнта або щодо інших питань, визначених законодавством.
Отже, медичний висновок це документ, який містить дані про стан здоров`я особи та видається з питань, пов`язаних з таким станом здоров`я.
Форма Висновку про наявність порушення функцій організму через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують надання соціальної допомоги з догляду на професійній основі (№080-4/0), поданого позивачем до рапорту про звільнення з військової служби на підставі підпункту "г" пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону № 2232-XII, та Інструкція з його заповнення затверджені Наказом Міністерства охорони здоров`я «Про затвердження форм первинної облікової документації та інструкцій щодо їх заповнення, що використовуються у закладах охорони здоров`я» №407 від 09.03.2021, на виконання Закону України "Про соціальні послуги» та Порядку подання та оформлення документів, призначення і виплати компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 вересня 2020 року N 859 (далі – Порядок №859). 
Згідно з пунктом 9 Інструкції щодо заповнення форми первинної облікової документації N 080-4/о Висновок призначений для надання до структурних підрозділів з питань соціального захисту населення районної, районної у мм. Києві та Севастополі держадміністрації, виконавчих органів міської, міста обласного значення, районної в місті (у разі утворення) ради, сільської, селищної, міської ради об`єднаної територіальної громади за місцем проживання/перебування особи, якій надаються соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі, або до структурного підрозділу, що визначений договором про співробітництво територіальних громад для вирішення питання призначення особі соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі.
За змістом пункту 1 Порядку №859 цей Порядок встановлює механізм призначення і виплати компенсації за догляд, що призначається фізичній особі, яка надає соціальні послуги з догляду без провадження підприємницької діяльності на непрофесійній основі, без проходження навчання та дотримання державних стандартів соціальних послуг особам із числа членів своєї сім`ї, які спільно з нею проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки та є, зокрема: особами з інвалідністю I групи; дітьми з інвалідністю; громадянами похилого віку з когнітивними порушеннями; невиліковно хворими, які через порушення функцій організму не можуть самостійно пересуватися. 
За визначененням статті 1 Закону України «Про соціальні послуги» базові соціальні послуги - соціальні послуги, надання яких отримувачам соціальних послуг відповідно до цього Закону забезпечується Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями, районними, районними у містах державними адміністраціями, виконавчими органами міських рад міст обласного значення, а також виконавчими органами сільських, селищних, міських рад об`єднаних територіальних громад, створених згідно із законом та перспективним планом формування територій громад і визнаних Кабінетом Міністрів України спроможними в порядку, встановленому законом. (далі - ради об`єднаних територіальних громад); соціальні послуги - дії, спрямовані на профілактику складних життєвих обставин, подолання таких обставин або мінімізацію їх негативних наслідків для осіб/сімей, які в них перебувають. Особі/сім`ї можуть надаватися одна або одночасно декілька соціальних послуг. Порядок організації надання соціальних послуг затверджується Кабінетом Міністрів України.
Соціальні послуги надаються для досягнення таких цілей; 1) профілактика складних життєвих обставин; 2) подолання складних життєвих обставин; 3) мінімізація негативних наслідків складних життєвих обставин (частина 1 статті 2 Закону України «Про соціальні послуги»).
Отже, прийнятий на виконання Закону України «Про соціальні послуги» Порядок №407, яким затверджена форма Висновку про наявність порушення функцій організму через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують надання соціальної допомоги з догляду на професійній основі (№080-4/0), поданий позивачем, не застосовується у правовідносинах щодо оцінки стану особи з метою встановлення потреби у її постійному догляді для цілей підпункту "г" пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону № 2232-XII.
Зазначене підтверджується самим Висновком від 09.12.2025 №2240 за формою №080-4/0, у якому відсутній висновок комісії про визнання батька позивача – ОСОБА_2 таким, що потребує постійного догляду. Цим Висновком ЛКК рекомендувала надання ОСОБА_2 соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі від фізичної особи.
Водночас, поняття "сторонній догляд" не є тотожним поняттю "постійний догляд", необхідність здійснення якого відповідно до підпункту "г" пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону № 2232-XII є підставою для дострокового звільнення з військової служби .
У постанові від 21 лютого 2024 року у справі 120/1909/23 Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду зазначив, що саме по собі поняття "догляд вдома" є не є тотожним поняттю "постійний догляд", позаяк останнє передбачає безперервний догляд, який надається особі, що не здатна до самообслуговування, догляд який надається без будь-якого часового обмеження, суцільним порядком.
Відповідно до частини 7 статті 17 Закону України «Про соціальні послуги» перелік та порядок надання соціальних послуг за видами загальнообов`язкового державного соціального страхування регулюються законодавством про загальнообов`язкове державне соціальне страхування.
Визначення поняття «постійний сторонній догляд» надане у пункті 2.1 Положення про фінансування витрат на спеціальний медичний, постійний сторонній догляд та побутове обслуговування потерпілих внаслідок нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, затвердженого Постановою правління Фонду соціального страхування України 25 лютого 2021 року N 8, і у пункті 1 Порядку організації надання деяких соціальних та медичних послуг потерпілим внаслідок нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 квітня 2023 року N 438 «Деякі питання організації забезпечення соціальними та медичними послугами потерпілих внаслідок нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які їх потребують».
Цими нормами передбачено, що постійний сторонній догляд - вид догляду, яким забезпечуються особи з інвалідністю із значно вираженою важкістю, функціональними порушеннями в організмі, обумовленими професійним захворюванням, травмою, що призводять до значного обмеження життєдіяльності, надзвичайною залежністю від постійного стороннього догляду, допомоги або нагляду інших осіб, неспроможні до самообслуговування (не можуть самостійно вживати їжу, користуватися туалетом, потребують допомоги під час прогулянок тощо).
Відповідно до пункту 27 Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 3 грудня 2009 р. N 1317 «Питання медико-соціальної експертизи», чинного до 01.01.2025, підставою для встановлення II групи інвалідності є стійкі, вираженої важкості функціональні порушення в організмі, зумовлені захворюванням, травмою або вродженою вадою, що призводять до значного обмеження життєдіяльності особи, при збереженій здатності до самообслуговування та не спричиняють потреби в постійному сторонньому нагляді, догляді або допомозі.
Довідка до Акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії АВ №001813 про встановлення ОСОБА_2 інвалідності ІІ групи не містить висновку МСЕК про необхідність постійного стороннього догляду за ОСОБА_2 .
Зокрема, суд критично оцінює посилання позивача на додану до позову довідку КП Хмельницького міського центру первинної медико-санітарної допомоги №2 ХМР, в якій зазначено, що ОСОБА_2 потребує постійного стороннього догляду, оскільки вищезазначена довідка до рапорту не додавалась.
Разом з тим, суд звертає увагу, що на час існування спірних правовідносин та розгляду спору єдиним діючим нормативно – правовим актом, який визначає повноваження лікарських консультативних комісій закладів охорони здоров`я щодо складання висновку щодо необхідності постійного стороннього догляду за особами, старшими 16 років, є Наказ Міністерства охорони здоров`я України 31.07.2013 № 667 «Про затвердження форми висновку лікарської комісії медичного закладу щодо необхідності постійного стороннього догляду за особою з інвалідністю І чи II групи внаслідок психічного розладу та Інструкції про порядок його надання», зареєстрований в Міністерстві юстиції України 26 вересня 2013 р. за N 1666/24198. 
Відповідно до пунктів 1 – 3 Інструкції про порядок надання висновку лікарської комісії медичного закладу щодо необхідності постійного стороннього догляду за особою з інвалідністю І чи II групи внаслідок психічного розладу, затвердженої зазначеним Наказом, висновок лікарської комісії медичного закладу щодо необхідності постійного стороннього догляду за особою з інвалідністю І чи II групи внаслідок психічного розладу видається лікарською консультативною комісією закладу охорони здоров`я за місцем проживання чи реєстрації особи з інвалідністю. Склад ЛКК затверджується наказом керівника закладу охорони здоров`я, який надає психіатричну допомогу (психоневрологічного диспансеру, центру, кабінету). Висновок ЛКК видається протягом одного робочого дня за наявності заяви особи, яка проживає разом з особою з інвалідністю І чи II групи внаслідок психічного розладу та здійснює за ним постійний сторонній догляд, у довільній формі, а також медичної карти амбулаторного хворого за формою N 025/0, затвердженою наказом Міністерства охорони здоров`я України від 14 лютого 2012 року N 110, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 28 квітня 2012 року за N 661/20974 (далі - форма 025/о).
Водночас, діючим законодавством не передбачені повноваження лікарських консультативних комісій закладів охорони здоров`я щодо складання висновку про необхідність постійного стороннього догляду за особами з інвалідністю І і ІІ груп, які не належать до осіб з інвалідністю І чи II груп внаслідок психічного розладу.
Тому, складена в довільній формі довідка ЛКК КП Хмельницького міського центру первинної медико-санітарної допомоги №2 ХМР від 03.03.2026 про потребу постійного стороннього догляду ОСОБА_2 , який є особою з інвалідністю ІІ групи внаслідок загального захворювання ані за своїм змістом, ані за формою, ані за обсягом повноважень установи, яка склала зазначену довідку, не може слугувати підставою для звільнення позивача з військової служби на підставі підпункту г пункту 2 частини 4 статті 26 Закону № 2232-XII.
Суд також критично оцінює нотаріально завірену заяву ОСОБА_2 , про те, що позивач єдиний хто може здійснювати постійний догляд та утримувати його, як особу з інвалідністю, оскільки відповідно до ч. 3 ст. 78 Закону України «Про нотаріат» нотаріус, посадова особа органу місцевого самоврядування, посадова особа консульської установи України, начальник установи виконання покарань, засвідчуючи справжність підпису, не посвідчують факти, викладені у документі, а лише підтверджують, що підпис зроблено певною особою.
Суд також вказує на те, що для звільнення з військової служби за вищевказаною підставою військовослужбовцю до рапорту в обов`язковому порядку необхідно надати акт обстеження сімейного стану військовослужбовця із зазначенням інформації про наявність чи відсутність інших осіб, які здійснюють або можуть здійснювати такий догляд, затвердженого керівником територіального центру комплектування та соціальної підтримки.
Вказаного акту позивачем до рапорту від 02.01.2026 року долучено не було.
Відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно з частинами 1 та 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідачем доведена правомірність відмови щодо звільнення позивача з військової служби відповідно до підпункту г пункту 2 частини 4 cтатті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".
Тому у задоволенні позову слід відмовити.
У зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог розподіл судових витрат не здійснюється.
Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії - відмовити.
Підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач:	ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_2 ) 	
Відповідач:	Військова частина НОМЕР_1 (Київ 1,01001 , код ЄДРПОУ - НОМЕР_3 ) 	

Головуючий суддя 		О.П. Шевчук