КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа №769/3619/26	Головуючий у І інстанції: Куценко М.О.	
Провадження №33/824/2393/2026		
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня2026 року суддя Київського апеляційного суду Мосьондз І.А., розглянувши апеляційну скаргу захисника Санжаровської Т.В. в інтересах ОСОБА_1 на постанову Києво-Святошинського районного суду Київської областівід 09 березня 2026 року,
ВСТАНОВИВ:
Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 09 березня 2026 ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненніадміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 20 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340 гривень.
Не погоджуючись з даним рішенням суду, захисник Санжаровська Т.В.подала апеляційну скаргу, в якій просить оскаржувану постанову суду скасувати та закрити провадження по справі на підставі п.1 ст.247 КУпАП.
В обґрунтування апеляційних вимог посилається на те, що номер телефону, зазначений у матеріалах справи як контактний засіб зв`язку ОСОБА_1 та за яким він викликався до суду, йому не належить. З огляду на те, що ОСОБА_1 не був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, це позбавило його можливості брати участі в судовому розгляді та надавати пояснення з приводу зазначених у протоколі про адміністративне правопорушення обставин.
Крім цього стверджує, що суд першої інстанції обмежився формальним переліком матеріалів справи, не надавшиїм належної оцінки на предметналежності,допустимості та достовірності, що свідчить про формальний розгляду справи.
Звертає увагу суду на те, що у справі відсутні будь-які об`єктивні докази, зокрема відеозаписи, аудіозаписи, медичні документи або інші належні докази, які могли б підтвердити факт вчинення домашнього насильства та його наслідків.
Також захисник зазначає, що в письмових поясненнях працівникам ОСОБА_1 зазначив, що «Я спав», що не є змістовними поясненнями по суті обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення.
Поряд з цим стверджує, що суд першої інстанції в своєму рішенні постався на Терміновий заборонний припис стосовно кривдника, який не є читабельним, що не дає можливості встановити його зміст, обсяг встановлених обмежень, підстави його винесення та інші істотні обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
За наслідками розгляду апеляційної скарги просить постанову суду скасувати,а провадження у справі закрити за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення,передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП.
Також у поданій апеляційній скарзі захисник порушує клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, в обґрунтування якого зазначає, що вона лише 31.03.2026 року через підсистему «Електронний суд» отримала копію постанови Києво-Святошинського районного суду Київської області. При цьому захисником ще 22.03.2026 року направлялось клопотання про ознайомлення з матеріалами провадження, проте жодної відповіді вона не отримала. 
Суд апеляційної інстанції визнає обґрунтованими доводи апелянта про поважність пропуску строків на апеляційне оскарження, оскільки обставини, на які посилається апелянт, підтверджуються матеріалами справи. 
З цих підстав суд задовольняє клопотання захисника Санжаровської Т.В. та поновлює строк на апеляційне оскарження.
ОСОБА_1 та його захисник Санжаровська Т.В., будучи належним чином повідомленими про час та місце судового засідання, до суду апеляційної інстанції не з`явилися. До початку апеляційного розгляду захисником на адресу суду було направлено клопотання про розгляд апеляційної скарги без участі захисника.
З метою забезпечення розгляду апеляційної скарги в розумні строки, суд апеляційної інстанції вважає за можливе провести її розгляд за відсутності учасників судового провадження. 
Перевіривши матеріали справи про адміністративні правопорушення, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, суд приходить до наступного висновку.
Відповідно до ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Положеннями статей 251 та 252 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.
Згідно оскаржуваної постанови ОСОБА_1 визнаний винуватим у тому, що він 24.02.2026 року о21:50, перебуваючи за місцем свого проживання заадресою: АДРЕСА_1 ,висловлював погрози та словесні образи в бік своєї дружини ОСОБА_3 , чим вчинив домашнє насильство психологічного та фізичного характеру.
Вивченням матеріалів справи про адміністративне правопорушення встановлено, що суддя, діючи у відповідності до вимог ст.ст.245, 252, 280, 283 КУпАП, всебічно, повно та об`єктивно дослідив обставини вчиненого адміністративного правопорушення на підставі доказів, наявних в матеріалах справи, та дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП.
Суд апеляційної інстанції вважає такий висновок суду є законним та обґрунтованим, з огляду на наступне.
Частина 1 статті 173-2 КУпАП встановлює відповідальність за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі винесення такого припису.
Відповідно до п.3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.
Як правильно встановив суддя, викладені в протоколі обставини підтверджуються:протоколом про адміністративне правопорушення серії ВАБ №659453 від 24.02.2026 року, якийвідповідає положенням ст.256 КУпАП, оскільки в ньому окрім даних про дату і місце його складання, прізвища, ім`я, по батькові уповноваженої особи, яка склала протокол, відомостей про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності, вказано час та місце вчинення правопорушення, його суть та закон про адміністративну відповідальність;копією термінового заборонного припису стосовно кривдника серії АА №436188; формою оцінки ризиків вчинення домашнього насильства;поясненнями потерпілої ОСОБА_3 від 24.02.2026 року, яка підтвердила викладені в протоколі обставини, що свідчать про домашнє насильство.
Доводи апелянта про те, що суд першої інстанції обмежився формальним переліком матеріалів справи, не надавши їм належної оцінки на предмет належності, допустимості та достовірності, не відповідають фактичним обставинам провадження. 
Судом першої інстанції було виконано вимоги ст. 252 КУпАП, відповідно до якої оцінка доказів здійснюється за внутрішнім переконанням судді на підставі всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи.
Крім цього, посилання захисника на відсутність «об`єктивних доказів», таких як відео-, аудіозаписи чи медичні документи, також є необґрунтованими, оскільки відповідно до ст. 251 КУпАП доказами у справі є будь-які фактичні дані, зокрема пояснення осіб, показання потерпілих та інші документи. Закон не встановлює вичерпного переліку доказів та не ставить доведення вини у залежність від наявності технічної фіксації події.
Склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП, не передбачає обов`язкової наявності тілесних ушкоджень чи медичних підтверджень, оскільки домашнє насильство може також вчинятись у формі психологічного насильства.
Таким чином, висновки суду першої інстанції ґрунтуються на належних та допустимих доказах, які в своїй сукупностіє достатніми для встановлення події та складу адміністративного правопорушення.
Також захисник зазначає, що письмові пояснення ОСОБА_1 , які містяться в матеріалах справи,не є змістовними поясненнями по суті обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення.
Однак у ОСОБА_1 , під час складання протоколу про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.173-2 КУпАП відносно нього, була можливість надати змістовні пояснення по суті обставин. Проте як вбачається із наданих письмових пояснень, ОСОБА_1 обмежився фразою «Я спав», не виявивши бажання дати більш ґрунтовні пояснення.
Доводи захисника про те, що суд першої інстанції безпідставно поклав в основу рішення Терміновий заборонний припис у зв`язку з його нібито нечитабельністю, є необґрунтованими.
Сам по собі факт часткової нечитабельності копії документа не свідчить про його недопустимість як доказу, оскільки відповідно до ст. 251 КУпАП доказами у справі є будь-які фактичні дані, що встановлюються, зокрема, документами, а закон не містить вимоги щодо обов`язкової ідеальної якості копій таких документів.
Відтак навіть за наявності зауважень до якості копії вказаного документа, це не впливає на правильність висновків суду щодо визнання ОСОБА_1 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП.
Крім цього, суд першої інстанції поклав в основу свого рішення не лише зазначений припис, але й оцінив усі наявні у справі інші докази в їх сукупності. Обставини, які стали підставою для винесення Термінового заборонного припису, підтверджуються іншими матеріалами справи, зокрема поясненнями ОСОБА_5 , протоколом про адміністративне правопорушення та іншими документами.
Доводи апелянта про те, що ОСОБА_1 не був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, що позбавило його можливості брати участі в судовому розгляді та надавати пояснення з приводу зазначених у протоколі про адміністративне правопорушення обставин, також не свідчать про неправильність судового рішення, оскільки ОСОБА_1 мав право надати додаткові пояснення щодо обставин справи під час розгляду в суді апеляційної інстанції, проте таким правом не скористався.
За результатами апеляційного перегляду справи про адміністративне правопорушення не встановлено порушення суддею норм процесуального права чи неправильного застосування норм матеріального права, як про це зазначається в апеляційній скарзі.
Оскільки рішення суду, яке оскаржується, є законним, обґрунтованим та вмотивованим, суд апеляційної інстанції залишає його без змін, а апеляційну скаргу захисника Санжаровської Т.В. в інтересах ОСОБА_1 - без задоволення.
На підставі викладеного, керуючись ст.294 КУпАП, -
ПОСТАНОВИВ:
Постанову Києво-Святошинського районного суду Київської області від09 березня 2026 року, якою ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненніадміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 20 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340 гривень, - залишити без змін, а подану апеляційну скаргу захисника Санжаровської Т.В.- без задоволення.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя І. Мосьондз