Справа № 755/20850/25
Провадження № 2/755/2707/26

ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" травня 2026 р.  Дніпровський районний суд міста Києва у складі

Головуючого - судді - Хромової О.О.
при секретарі -  Бовкун М.В.

за участі:
позивача    ОСОБА_1 
представника позивача адвоката Лаухіної В.В.
представника третьої особи -  Дяченко С.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в приміщенні Дніпровського районного суду міста Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав, 

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до Дніпровського районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_2 , третя особа - Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, у якому просила позбавити ОСОБА_2 батьківських прав щодо синів: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
На обгрунтування позову зазначила, що 07 жовтня 2013 року сторони зареєстрували шлюб. Від шлюбу мають двох спільних дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 19 серпня 2019 року по справі № 755/10462/19 шлюб між сторонами розірвано. Також рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 22 жовтня 2019 року по справі
№ 755/15534/19 стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 аліменти на дітей. 25 червня 2023 року зареєстровано шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_1 , прізвище дружини після державної реєстрації шлюбу - ОСОБА_1 . Відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків, утримання дітей та їх виховання. З 2023 року добровільно не виконує рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 22 жовтня 2019 року по справі
№ 755/15534/19 про стягнення аліментів. Відповідач не відвідує синів, не забезпечує їх потреби, не цікавиться їх життям, станом здоров`я, фізичним та духовним розвитком, свідомо нехтує батьківськими обов`язками та ухиляється від виховання дітей, мобільним зв`язком з дітьми також не спілкується. Відповідача не турбує безпека дітей. Питання щодо виховання дітей, їх матеріального забезпечення, догляду та виховання вирішуються позивачем самостійно, батько самоусунувся від виховання дітей. Духовно-родинний зв`язок між дітьми та їх батьком відсутній. Позбавлення відповідача батьківських прав не нашкодить інтересам дітей. Позивач не чинила перешкод у спілкуванні відповідача та дітей. Діти проживають однією сім`єю з новим чоловіком позивача та сприймають його як батька.
Таким чином, оскільки відповідач ухиляється від виконання усіх своїх батьківських обов`язків щодо виховання дітей, наявні підстави для позбавлення його батьківських прав щодо двох синів: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , 
ІНФОРМАЦІЯ_2 .
З огляду на викладене позов просить задовольнити.
В порядку автоматизованого розподілу справ між суддями заяву передано на розгляд судді Хромовій О.О.
Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 31 жовтня 2025 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 02 грудня 2025 року на 11 год. 30 хв., учасникам справи роз`яснено процесуальні права та встановлено процесуальні строки.
03 листопада 2025 року (вхід. № 66535) до суду від відповідача ОСОБА_2 надійшла заява про визнання позову.
Керуючись частиною першою статті 206 ЦПК України визнає позовні вимоги в повному обсязі та не заперечує проти ухвалення судом рішення про позбавлення батьківських прав щодо синів: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , оскільки вже тривалий час не бере участі у вихованні та матеріальному забезпеченні дітей, відсутні будь-які, як психо-емоційні, так і формальні контакти. З дітьми не спілкуються навіть по телефону. Діти не сприймають його як батька. Відновити втрачений зв`язок з дітьми не вбачає за потрібне та можливе. Вважає, що таке рішення є об`єктивно необхідним та відповідає інтересам дітей. Наслідки визнання позову відомі та зрозумілі.
З огляду на викладене просив позбавити батьківських прав щодо синів: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
02 грудня 2025 року підготовче засідання, призначене на 11 год. 30 хв., знято з розгляду, у зв`язку з відсутністю електропостачання у приміщенні суду. Наступне підготовче засідання призначено на 21 січня 2026 року на 11 год. 30 хв.
17 грудня 2025 року (вхід. від 22 грудня 2025 року, № 77566) до суду від третьої особи - Служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, надійшла заява про долучення до матеріалів справи письмового Висновку органу опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав.
21 січня 2026 року у підготовчому засіданні представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Лаухіна В.В., підтримала заявлене клопотання про виклик та допит свідків: ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_6 .
Протокольною ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 21 січня 2026 року, занесеною до протоколу судового засідання, задоволено клопотання представника позивача про виклик та допит свідків.
Представник позов підтримала, проти закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду не заперечувала. 
Відповідач ОСОБА_2 у підготовче засідання не з`явився, про дату, час та місце проведення підготовчого засідання повідомлявся належним чином, про причини неявки не повідомив. 
Третя особа - Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, у підготовче засідання свого представника не направила, про дату, час та місце проведення підготовчого засідання повідомлялися належним чином, у заяві від 17 грудня 2025 року (вхід. від 22 грудня 2025 року, № 77566) розгляд справи просили провести без участі їх представника.
Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 21 січня 2026 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 17 березня 2026 року на 15 год. 00 хв. Зобов`язано позивача ОСОБА_1 забезпечити явку дітей у судове засідання для проведення опитування, визнано обов`язковою явку представника Служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації у судове засідання для проведення опитування дітей. Також у судове засідання викликано свідків: ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_6 
13 березня 2026 року (вхід. № 13970) до суду від відповідача ОСОБА_2 надійшла заява про розгляд справи без його участі.
17 березня 2026 року судове засідання, призначене на 15 год. 00 хв., знято з розгляду, у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю головуючого судді Хромової О.О. Наступне судове засідання призначено на 06 травня 2026 року на 15 год. 00 хв.
06 травня 2026 року у судовому засіданні у присутності представника Служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації Дяченко С.О. проведено опитування малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
Представником Служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації Дяченко С.О. підтверджено, що під час опитування дітей порушень їх прав та інтересів не встановлено.
Також в судовому засіданні проведено допит свідків: ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_6 .
Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні позов підтримала та просила задовольнити. Додатково зазначила, що перебуває у шлюбі з іншим чоловіком близько трьох років, спільних дітей не мають. Діти звертаються до чоловіка по імені. Біологічного батька востаннє бачили в 2022 році, раз на рік він надає згоду на виїзд дітей за кордон. Питаннями небажання брати участь у житті дітей у відповідача не цікавилася. Після розірвання шлюбу в 2019 році відповідач за ініціативою матері спілкувався та зустрічався з дітьми, а з початку повномасштабного вторгнення взагалі не бере участі в житті дітей, допомагати не хоче. У судовому порядку з відповідача стягнуто аліменти, однак, наявна заборгованість. Про його сімейний стан не обізнана. Бабуся дітей, матір відповідача, з дітьми також не спілкується.
Представник позивача - адвокат Лаухіна В.В., додатково пояснила, що відповідач самоусунувся від виконання батьківських обов`язків, матеріально не допомагає, має заборгованість по сплаті аліментів, з дітьми не спілкується. З початку війни дітям допомогати відмовився. На початку війни позивач просила відповідача сісти за кермо її машини щоб вивезти дітей в безпечне місце, однак, відповідач відмовив у цьому.
Відповідач ОСОБА_2 у підготовче засідання не з`явився, про дату, час та місце проведення підготовчого засідання повідомлявся належним чином, про причини неявки не повідомив. Конверт з ухвалою про відкриття провадження у справі та копією позовної заяви з додатками, що направлявся на адресу зареєстрованого місця проживання відповідача, повернувся до суду не врученим з відміткою оператора поштового зв`язку «Укрпошта» про причини повернення - «за закінченням встановленого терміну зберігання». Водночас, 03 листопада 2025 року відповідач подав до суду заяву про визнання позову, а також 13 березня 2026 року (вхід. № 13970) заяву про розгляд справи без його участі.
Представник третьої особи - Служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила рішення прийняти в найкращих інтересах дітей.
Відповідно до положень частини першої статті 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. 
Вивчивши метріали справи, заслухавши пояснення позивача, представника позивача та третьої особи, допитавши свідків, заслухавши думки малолітніх дітей, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд прийшов до таких висновків. 
Зі свідоцтва про шлюб від 07 жовтня 2013 року серії НОМЕР_1 , виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції у місті Києві, 07 жовтня 2013 року зареєстровано шлюб ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , про що 07 жовтня 2013 року складено відповідний актовий запис № 863. Прізвище чоловіка після державної реєстрації шлюбу - « ОСОБА_12 », дружини - « ОСОБА_12 ».
Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_5 народився ОСОБА_3 , про що Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у місті Києві 06 травня 2014 року складено відповідний актовий запис № 1004 та видано свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 . Батьками зазначені ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .
Згідно зі свідоцтвом про народження від 25 жовтня 2016 року серії НОМЕР_3 , виданим Дніпровським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, ОСОБА_4 народився 
ІНФОРМАЦІЯ_6 , про що 25 складено відповідний актовий запис № 3466. Батьками зазначені
 ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .
З витягів з реєстру територіальної громади від 10 жовтня 2025 року № 2025/014924097,
№ 2025/014924098 встановлено, що місце проживання дітей: ОСОБА_3 , 
ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 25 вересня
2024 року зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 . 
Зі свідоцтва про шлюб від 25 червня 2023 року серії НОМЕР_4 , виданого Солом`янським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), встанволено, що 25 червня 2023 року зареєстровано шлюб ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , про що 25 червня 2023 року складено відповідний актовий запис № 1126. Прізвище чоловіка та дружини після державної реєстрації шлюбу - « ОСОБА_1 ».
У довідці від 17 вересня 2025 року № 453, виданої Приватним загальноосвітнім навчальним закладом «Мідгард», зазначено, що ОСОБА_4 дійсно навчався в 1-К класі 2023/2024 навчальний рік та в 2-К класі 2024/2025 навчальний рік. Договора про партнерство щодо розвитку та навчання особистості від 14 серпня 2023 року № 14.08/23/2-6, від 02 липня 2024 року № 02.07/24/2-2 укладені з мамою ОСОБА_1 , яка і є платником. Мама приділяла велику увагу вихованню сина, комунікувала з адміністрацією закладу освіти, регулярно відвідувала шкільні заходи, батьківські зустрічі. Батько ОСОБА_2 не контактував з адміністрацією та вчителями закладу освіти.
Згідно з довідкою від 17 вересня 2025 року № 454, виданою Приватним загальноосвітнім навчальним закладом «Мідгард», ОСОБА_3 дійсно навчався в 4-Д класі 2023/2024 навчальний рік та в 5-S класі 2024/2025 навчальний рік. Договора про партнерство щодо розвитку та навчання особистості від 14 серпня 2023 року № 14.08/23/2-7 та від 02 липня 2024 року № 02.07/24/3-1 укладені з мамою ОСОБА_1 , яка і є платником. Мама приділяла велику увагу вихованню сина, комунікувала з адміністрацією закладу освіти, регулярно відвідувала шкільні заходи, батьківські зустрічі. Батько ОСОБА_2 не контактував з адміністрацією та вчителями закладу освіти.
У листі КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 2 Дніпровського району міста Києва» від 10 жовтня 2025 року № 798 зазначено, що відповідно до укладених декларацій, діти ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на обліку в Центрі перебувають з моменту народження. Згідно запису з амбулаторної картки хворого ОСОБА_4 , ОСОБА_2 супроводжував дитину до лікувального закладу 07 березня 2019 року. Інших записів щодо супроводження дітей батьками в амбулаторних картках та в системі HelsiUA не існує. Хто із батьків приводив дітей до медичного закладу надати відповідь не можливо, так як відстеження даних обставин не входить до компетенції медичного закладу та лікаря-педіатра. Офіційних звернень до Центру від батьків дітей, в тому числі і від ОСОБА_2 щодо стану здоров`я дітей, не надходило.
До матеріалів справи також долучено інформацію про рух коштів по картці ОСОБА_1 за період з 24 жовтня 2019 року по 28 грудня 2022 року, що містить відомості про перекази грошових коштів від ОСОБА_2 на загальну суму 88 328,00 грн.
Відповідно до довідки від 09 жовтня 2025 року № НОМЕР_7, виданої Дніпровським відділом державної виконавчої служби у місті Києві Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, ОСОБА_1 дійсно не отримувала аліменти від ОСОБА_2 за період
27 вересня 2019 року по 30 вересня 2025 року у розмірі 1/3 частини доходу щомісячно відповідно до рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 22 жовтня 2019 року у справі № 755/15534/19. Довідка видана за період з 27 вересня 2019 року по 30 вересня 2025 року. Згідно заяви стягувача, аліменти за цей період дійсно не отримувала.
Суд враховує, що відповідно до даних відкритого порталу даних - Автоматизована система виконавчого провадження, виконавче провадження № НОМЕР_7, сторонами якого є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 відкрито 01 вересня 2025 року.
У висновку Органу опіки та піклування Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав від 15 грудня 2025 року № 103-12312 (протокол засідання комісії від 10 грудня 2025 року № 23) зазначено, що комісією встановлено, що батьки ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували в зареєстрованому шлюбі, в якому народилися діти, ОСОБА_13 та ОСОБА_13 . Відносини між батьками дітей були припинені, а шлюб розірвано у вересні 2023 року. Діти залишилися проживати з матір`ю. 25 червня 2023 року
 ОСОБА_1 вийшла заміж. З теперішнім чоловіком разом займаються вихованням та утриманням малолітніх дітей. На теперішній час родина мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , де для дітей створено всі належні умови для проживання та гармонійного розвитку. Батько, ОСОБА_2 , вихованням та утриманням малолітніх дітей не займається, не цікавиться їх життям та здоров`ям, інтересами, не бере участі у фізичному, духовному та моральному розвитку дітей, не виявляє бажання спілкуватися з дітьми, матеріально не допомагає, грошей на утримання дітей не сплачує. Заборгованість по сплаті аліментів становить 498 106,14 грн. ОСОБА_2 жодного разу не звертався до органу опіки та піклування чи до суду про усунення перешкод у спілкуванні та вихованні дітей. Це засвідчує, що батько самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків. ОСОБА_2 про засідання комісії був попереджений, але на нього не з`явився, будь-яких пояснень щодо участі у вихованні та утриманні дітей не надав. На засіданні комісії були присутні діти, ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , які підтримали заяву матері та пояснили, що батько не цікавиться їх життям та здоров`ям, інтересами, навчанням, не бере участі у їх вихованні, матеріально не допомагає. Згадати, коли востаннє бачили батька, не можуть. 
Приймаючи до уваги зазначене, враховуючи думку дітей, рекомендації комісії з питань захисту прав дитини Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації, орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у зв`язку з тим, що він ухиляється від виховання та утримання дітей.
У судовому засіданні свідок ОСОБА_6 повідомив, що позивач є його дружиною. Батько дітей не займається дітьми, після 2022 року перестав спілкуватися з ними. Батька дітей бачив одного разу, особисто не знайомі. Проживає з позивачем та дітьми в квартирі матері позивача. Позивач завжди хотіла, щоб батько спілкувався з дітьми. Також знає, що відповідач не сплачує аліменти. До 2022 року відповідач бачився з дітьми. Від першого шлюбу також має своїх трьох дітей, з якими спілкуються. Діти позивача звертаються до свідка по імені. Дітей з дружиною утримують разом, працюють. Ставлення відповідача до власних дітей вважає неправильним.
Свідок ОСОБА_10 у судовому засіданні повідомила, що з позивачем є подругами. Їй відомо, що в суді розглядається справа про позбавлення її колишнього чоловіка та батька її дітей, ОСОБА_15 , батьківських прав. Бачила його одного разу. З позивачем дружать, спілкуються, їх діти разом відвідують дитячий садок, дружать сім`ями. Позивач повідомляла, що батько аліменти не сплачує, діти про батька не говорять. Важає, що відповідача слід позбавити батьківських прав, він не бере участі у житті дітей.
Свідок ОСОБА_9 у судовому засіданні повідомила, що позивач є її близькою подругою. ОСОБА_15 участі у житті дітей не бере, не піклується про дітей, не допомагає. З позивачем спілкуються майже кожного дня, дітей бачить щотижня, їх діти дружать. Про батька діти не говорили. Дітьми опікується матір, ОСОБА_16 та бабуся. Позивач завжди спонукала відповідача до зустрічей з дітьми. Фінансово відповідач дітям не допомагає, аліменти не сплачує. З позивачем знайома десь 7 років, відповідача бачила 1 один раз.
Частиною третьою статті 51 Конституції України встановлено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Згідно зі статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.
Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
При цьому, позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини, а також і санкція за протиправну винну поведінку батьків. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, тощо), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Частиною сьомою статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого
1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
Статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 11 червня 2021 року у справі № 758/9706/18 (провадження № 61-17898св20).
Відповідно до положень статті 121 Сімейного кодексу України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому державним органом реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.
Згідно із частиною першою статті 122 Сімейного кодексу України, дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя.  Походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров`я про народження дружиною дитини.
Якщо дитина народилася у подружжя, дружина записується матір`ю, а чоловік - батьком дитини (стаття 133 Сімейного кодексу України).
Як уже зазначалося раніше, батьками малолітніх ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зазначені ОСОБА_2 та ОСОБА_5 , що підтверджується відповідними свідоцтвами про народження від 06 травня 2014 року серії НОМЕР_2 , виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у місті Києві, та від 25 жовтня 2016 року серії НОМЕР_3 , виданим Дніпровським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві.
Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.
Згідно із частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.
Відповідно до частини першої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.
Відповідно до положень статті 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом 6 місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.
Згідно статті 165 Сімейного кодексу України визначено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.
Згідно зі статтею 166 СК України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини.
Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування необхідно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.
Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК України.
Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.
При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов`язків по вихованню, а також встановити, що батьки ухиляються від їх виконання свідомо, тобто, що систематично, незважаючи на всі інші заходи попередження та впливу, продовжують не виконувати свої батьківські обов`язки, і, такі засоби впливу виявилися безрезультатними.
Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).
Згідно із правовою позицією, викладеною Верховним Судом у постанові від 17 червня
2021 року у справі № 466/9380/17 (провадження № 61-2175св20), ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.
Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. 
Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.
Згідно із пунктом 16 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання, не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими.
При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09, рішення ЄСПЛ від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13).
Позбавлення особи її/його батьківських прав є особливо кардинальним заходом, який позбавляє батька/матір сімейного життя з дитиною, та не відповідає меті їх возз`єднання (рішення ЄСПЛ від 30 червня 2020 року у справі «Ілля Ляпін проти Росії», заява № 70879/11)
Отже, під час вирішення спору, суд ставить на перше місце якнайкращі інтереси дитини, оцінка яких включає знаходження балансу між усіма елементами, що потрібні для ухвалення рішення. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є винятковим заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування потрібно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей.
У постанові Верховного Суду від 26 вересня 2018 року у справі № 724/743/15-ц (провадження № 61-16157св18) сформульовано висновки про те, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування потрібно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19) зроблено висновок про те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс.
Верховний Суд зазначив, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, проте першочергово мають враховуватися якнайкращі інтереси дитини, оцінка яких включає в себе знаходження балансу між усіма елементами, потрібними для ухвалення рішення, а також оцінку всіх доказів у справі, які підтверджують виконання чи нехтування батьком/матір`ю своїми батьківськими обов`язками. Позбавлення батьківських прав, здійснене згідно із законом (пункт 2 частини першої статті 164 СК України), спрямоване на захист прав та інтересів дитини, отже, має законну мету і втручання в права батька/матері є пропорційним меті позбавлення батьківських прав. Крім того, позбавлення батьківських прав не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє особу, яка позбавлена батьківських прав, на спілкування з дитиною і побачення з нею, а також права на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав.
Обгрунтовуючи вимоги позовної заяви позивач ОСОБА_1 зазначила, що відповідач не відвідує синів, не забезпечує їх потреби, не цікавиться їх життям, станом здоров`я, фізичним та духовним розвитком, свідомо нехтує батьківськими обов`язками та ухиляється від виховання дітей, мобільним зв`язком з дітьми також не спілкується, питаннями безпеки дітей також не опікується, з 2023 року добровільно не сплачує аліменти.
Відповідно до Висновку Органу опіки та піклування Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав від 15 грудня 2025 року № 103-12312 (протокол засідання комісії від 10 грудня 2025 року № 23), орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно дітей ОСОБА_3 ,
 ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у зв`язку з тим, що він ухиляється від виховання та утримання дітей.
При цьому, з висновку встановлено, що ОСОБА_2 жодного разу не звертався до органу опіки та піклування чи до суду про усунення перешкод у спілкуванні та вихованні дитини. На засідання комісії не з`явився.
Відповідно до частин першої та другої статті 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками спору щодо її місця проживання.
Аналогічні положення закріплені у статті 12 Конвенції про права дитини, згідно з якою держави - учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю.
Питання забезпечення інтересів дитини ґрунтується на розумінні, що розлучення батьків для дітей - це завжди тяжке психологічне навантаження, а дорослі, займаючись лише своїми проблемами, забувають про кардинальні зміни в житті дитини. Не можна піддавати формалізму долю дитини, яка через те, що батьки не змогли зберегти відносини або домовитися, не повинна бути позбавлена щасливого та спокійного дитинства.
Під час вирішення питань, що стосуються інтересів дитини, зважаючи на вікову категорію дитини, необхідно проводити бесіду з останньою, головним завданням якої є встановлення дійсного психоемоційного стану дитини, визначення інтересів дитини та з`ясування думки щодо бажання дитини спілкуватися з батьками, підтримувати відносини, тощо.
Верховний Суд у постанові від 21 липня 2021 року у справі № 404/3499/17 роз`яснив, що система правосуддя прислухається до дітей, серйозно ставиться до їх думок і має гарантувати захист прав дитини. Дитина, яка внутрішнім законодавством визнається такою, що має достатній рівень розуміння, під час розгляду судовим органом справи, що стосується її, наділяється такими правами: отримувати всю відповідну інформацію; отримувати консультацію та мати можливість висловлювати свої думки; клопотати про призначення спеціального представника під час розгляду судовим органом справ, бути поінформованою про можливі наслідки реалізації своїх думок та про можливі наслідки будь-якого рішення (статті 3, 4 Європейської конвенції про здійснення прав дітей 1996 року). Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана під час вирішення між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном.
Малолітній ОСОБА_4 у судовому засіданні під час опитування повідомив, що йому 9 років, навчається в третьому класі, живе разом з мамою, братом, бабусею та ОСОБА_16 . Також має собаку. Грає в футбол. Маму звати ОСОБА_17 , тата - ОСОБА_16 . Рідного тата бачив десь 4 роки тому, з бабусею також не спілкується. Йому добре жити з ОСОБА_16 .
Малолітній ОСОБА_3 у судовому засіданні під час опитування повідомив, що йому 12 років, любить грати на гітарі. Живе з мамою, ОСОБА_16 , братом та бабусею. Також має собаку Дейзі. ОСОБА_18 бачив десь 4 роки тому, вже не пам`ятає за яких обставин. Тато ОСОБА_15 йому не дзвонить. Бабуся дзвонила давно, привітати з днем народження.
Окремо суд зауважує, що наявна у матеріалах справи заява ОСОБА_2 про визнання позову не може слугувати беззаперечною підставою для задоволення позову, оскільки згідно з положеннями частин другої, третьої статті 155 СК України, відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства та не відповідає інтересам дитини.
Аналогічні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 05 березня 2025 року по справі № 336/1230/23, від 25 лютого 2025 року по справі № 562/635/24, від 29 листопада 2023 року у справі № 607/15704/22, від 10 листопада 2023 року у справі № 401/1944/22.
Зокрема у постанові від 10 листопада 2023 року у справі № 401/1944/22 Верховний Суд зазначив, що в розумінні приписів статті 206 ЦПК України суд відмовляє у прийнятті визнання відповідачем позову, якщо це суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Відповідно до частин другої, третьої статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини; відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. З огляду на викладені норми права заява відповідача від 16 травня 2024 року, в яких вона відмовлялася від батьківських прав на дитину та визнавала позов про позбавлення її батьківських прав, не можуть слугувати підставою для задоволення позову, оскільки відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства та не відповідає інтересам дитини. Отже, суд першої інстанції правильно відмовив у прийнятті визнання відповідачем позову, оскільки у цій категорії справ визнання позову суперечить закону, а саме частині третій статті 155 СК України, та порушує інтереси дитини. Верховний Суд наголосив, що саме лише подання заяви про визнання позову у справі про позбавлення батьківських прав не може бути підставою для звільнення позивача від обов`язку надання інших доказів на підтвердження існування обставин, передбачених частиною першою статті 164 СК України для позбавлення батьківських прав.
Суд також наголошує, що сам по собі факт відсутності заперечень відповідача проти позбавлення її батьківських прав не може бути підставою для задоволення позовних вимог.
Приписами статей 12, 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до положень статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Згідно із частинами першою, другою статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Разом з тим, судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 не здійснює належним чином виховання дітей, не створює для них належних умов для проживання та виховання. Фактично діти не отримували від батька жодної допомоги для морального та фізичного розвитку, тим більше з урахуванням вікового розвитку дітей, чутливого періоду: періоду соціалізації, адаптації до соціально-побутових умов, побудови перших соціальних зв`язків, отримання навичок комунікації, формування основ світогляду. 
З огляду на викладене, оцінивши надані докази, враховуючи вік дітей та їх інтереси, суд приходить до висновку, що відповідач ОСОБА_2 свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків щодо дітей, а тому є підстави для позбавлення його батьківських прав та задоволення позовних вимог.
При вирішенні цієї вимоги враховується, що такий крайній захід спрямований на захист інтересів дітей, з метою забезпечення їх належного виховання, розвитку, медичного та соціального нагляду. Тому позбавлення відповідача ОСОБА_2 батьківських прав щодо малолітніх ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , повністю відповідає інтересам дітей, і є справедливим, передбачуваним та невідворотним наслідком свідомого вибору ОСОБА_2 .
Разом з тим, слід зазначити, що позбавлення батьківських прав не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє особу, яка позбавлена батьківських прав, на спілкування з дітьми у побаченнях з ними, а також права на звернення до суду із позовом про поновлення батьківських прав, про що зауважив Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 29 вересня 2021 року у справі № 459/3411/18.
З урахуванням положень статті 169 СК України суд роз`яснює відповідачеві, що мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав.
Пунктом 6 частини першої статті 286 ЦПК України встановлено, що під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог (частина друга статті 286 ЦПК України).
Вимоги про стягнення судових витрат з відповідача позивачем не заявлено.
Керуючись статтями 14, 19, 71, 81, 121, 150, 164, 165, 166 Сімейного кодексу України, Постановою Пленуму Верховного Суду від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», Законом України «Про охорону дитинства», Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, статтями 12, 13, 76-81, 89, 95, 229, 258, 259, 263-265, 268, 273, 280, 354, 355 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав, - задовольнити.
Позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно його малолітніх синів: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.
Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 , адреса місця проживання: АДРЕСА_2 .
Відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_6 , зареєстрований за адресою:
 АДРЕСА_3 .
Третя особа - Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, ідентифікаційний код юридичної особи в ЄДРПОУ 37397237, адреса місцезнаходження: шосе Харківське, буд. 4-А, м. Київ.
Повний текст судового рішення виготовлений 18 травня 2026 року.

Суддя           О.О. Хромова