ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5329/26 Справа № 176/918/26 	  	Суддя у 1-й інстанції - Волчек Н.Ю. Суддя у 2-й інстанції - Никифоряк Л. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 травня 2026 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд колегією суддів у складі:
судді-доповідача Никифоряка Л.П.,
суддів Гапонова А.В., Халаджи О.В.,
за участі секретаря судового засідання Сахарова Д.О.,

Учасники справи:
позивач ОСОБА_1 ,
відповідач ОСОБА_2 ,
розглянув відкрито в залі судових засідань апеляційного суду в м. Дніпро справу, що виникла з цивільних правовідносин, в якій подана апеляційна скарга ОСОБА_1 на ухвалу Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 03 березня 2026року, головуючий у суді першої інстанції Волчек Н.Ю.
В С Т А Н О В И В:
Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
У лютому 2026року ОСОБА_1 подала в суд позов проти  ОСОБА_2  з вимогою про розірвання договору купівлі-продажу від 18 лютого 2026року, просила про стягнення грошових коштів у розмірі 39 000,00грн та моральної шкоди у розмірі 10 000,00грн.
Існування таких вимог позивачка пов`язувала із тим, що 18 лютого 2026року на сайті відповідача вона здійснила замовлення комплекту резервного живлення. Для оплати замовлення їй було надано рахунок на оплату, який вона того ж дня і оплатила з власної кредитної картки на суму 39 000,00грн.
Вказувала, що 19 лютого 2026року користуючись правом на відмову від договору, звернулась до продавця з вимогою скасувати замовлення та направила заяву про повернення коштів, проте у встановлений продавцем термін кошти повернуті не були, з приводу чого позивачка також звернулась до поліції із заявою про вчинення шахрайства щодо неї.
Вважала, що такими діями відповідача їй було завдано моральної шкоди.
Короткий зміст ухвали суду першої інстанції 
Ухвалою Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 03 березня 2026року відмовлено у відкритті провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист прав споживачів.
Суд першої інстанції, відмовляючи у відкритті провадження у справі, виходив з того, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
06 березня 2026року ОСОБА_1 подала безпосередньо до суду апеляційної інстанції за допомогою системи “Електронний суд” апеляційну скаргу на ухвалу Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 03 березня 2026року.
В апеляційній скарзі заявниця виклала вимогу про скасування ухвали та просила про направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Апеляційна скарга обґрунтовувалась тим, що товар купувався виключно для власних побутових потреб, у рахунку на оплату №2618-8 від 18 лютого 2026року покупцем вказана фізична особа « ОСОБА_3 », без вказівки на статус ФОП. Суд першої інстанції не врахував, що наявність у особи статусу ФОП не позбавляє її статусу людини-громадянина у приватних відносинах. 
Заявник наполягала на тому, що оплата здійснювалася з особистого кредитного рахунку. Згідно з платіжною інструкцією у графі «Платник» вказано її ім`я — « ОСОБА_1 ». З довідки банку вбачається, що рахунок (картка НОМЕР_1 ) є особистою кредитною карткою — « ІНФОРМАЦІЯ_1 », жодних ознак використання підприємницького рахунку немає. 
Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи
Інші учасники справи своїм правом, передбаченим статтею 360 ЦПК України, не скористались та відзиву на апеляційну скаргу не подавали.  
Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції
11 березня 2026року ухвалою судді Дніпровського апеляційного суду було витребувано з Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області справу №176/918/26; та 24 березня 2026року справа надійшла на адресу апеляційного суду.
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 30 березня 2026року відкрито апеляційне провадження у справі.
20 квітня 2026року ухвалою Дніпровського апеляційного суду справу призначено до судового розгляду на 05 травня 2026року. 
Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом сторони у справі повідомлені належним чином у відповідності до вимог статей 128-130 ЦПК України, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень та довідкою про доставку електронного листа.
Мотивувальна частина
Позиція апеляційного суду
Суд апеляційної інстанції заслухав суддю-доповідача щодо змісту судового рішення, яке оскаржено, дослідив доводи апеляційної скарги та з`ясував межі, в яких повинна здійснюватися перевірка ухвали, встановлюватися обставини і досліджуватися докази.
Відмовляючи у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції надважливого значення надав тій обставині, що відповідачем є фізична особа — підприємець, а позивач ОСОБА_1 здійснювала листування з відповідачем про розірвання договору, як фізична особа-підприємець ОСОБА_1 , правовідносини між сторонами склались як між фізичними особами — підприємцями, тому позовна заява належить до юрисдикції господарського суду.
Як правову підставу для відмови у відкритті провадження суд визначив пункт 1 частини першої статті 186 ЦПК України, за яким суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
Вислухав пояснення учасників справи котрі з`явились до суду, за відсутності інших учасників справи, які повідомлені про дату, час і місце судового засідання у спосіб встановлений законом дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити, так як судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки суду не в повній мірі відповідають обставинам справи та порушено норми процесуального права.
Мотиви та норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції
Судова юрисдикція – це інститут права, який покликаний розмежувати компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства – цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.
Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.
При визначенні предметної та/або суб`єктної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.
Згідно з частиною першою статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється у порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи – підприємці.
Критеріями належності справи до господарського судочинства за загальними правилами є одночасно суб`єктний склад учасників спору та характер спірних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.
Ознаками господарського спору є, зокрема: участь у спорі суб`єкта господарювання; наявність між сторонами господарських відносин, врегульованих ЦК України, ГК України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.
Статтею 42 Конституції України визначено, що кожна фізична особа має право на підприємницьку діяльність, яка не заборонена законом.
Це ж право закріплене й у статті 50 ЦК України, відповідно до якої, право на здійснення підприємницької діяльності, яку не заборонено законом, має фізична особа з повною цивільною дієздатністю.
Частиною другою статті 50 ЦК України визначено, що фізична особа здійснює своє право на підприємницьку діяльність за умови її державної реєстрації в порядку, встановленому законом.
Статтею 1 ГК України визначено, що цей Кодекс визначає основні засади господарювання в Україні і регулює господарські відносини, що виникають у процесі організації та здійснення господарської діяльності між суб`єктами господарювання, а також між цими суб`єктами та іншими учасниками відносин у сфері господарювання.
Учасниками відносин у сфері господарювання є суб`єкти господарювання, споживачі, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, наділені господарською компетенцією, а також громадяни, громадські та інші організації, які виступають засновниками суб`єктів господарювання чи здійснюють щодо них організаційно-господарські повноваження на основі відносин власності. Під господарською діяльністю розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб`єкти підприємництва – підприємцями /статті 2, 3 ГК України/.
Отже, фізична особа, яка виявила бажання реалізувати своє конституційне право на підприємницьку діяльність, після проходження відповідних реєстраційних та інших передбачених законодавством процедур набуває до свого статусу фізичної особи нової ознаки – суб`єкта господарювання.
Вирішення питання про юрисдикційність спору залежить від того, чи виступає фізична особа – сторона у відповідних правовідносинах — як суб`єкт господарювання, та від визначення цих правовідносин як господарських.
Верховний Суд у постанові від 07 березня 2023року у справі № 904/587/22 зазначив, що наявність статусу підприємця не свідчить про те, що з моменту державної реєстрації ФОП така особа виступає як підприємець у всіх правовідносинах. Вирішення питання про юрисдикційність спору залежить від того, чи виступає фізична особа – сторона у відповідних правовідносинах – як суб`єкт господарювання, та від визначення цих правовідносин як господарських. Наявність такого статусу (ФОП) в особи, яка є стороною у справі, не підтверджує те, що з моменту державної реєстрації фізичної особи підприємцем вона виступає в такому статусі у всіх правовідносинах. Отже, вирішення питання про юрисдикційність спору за участю ФОП залежить від того, виступає чи не виступає фізична особа як сторона у спірних правовідносинах суб`єктом господарювання, та чи є ці правовідносини господарськими.
Звертаючись до суду з цим позовом, ОСОБА_1 обґрунтовувала свої вимоги зокрема тим, що товар купувався нею виключно для власних побутових потреб, у рахунку на оплату №2618-8 від 18 лютого 2026року покупцем вказана фізична особа « ОСОБА_3 », без вказівки на статус ФОП.
Наголошувала, що оплата здійснювалася з особистого кредитного рахунку та згідно з платіжною інструкцією у графі «Платник» вказано її ім`я — « ОСОБА_1 ». 
З довідки банку, наданої до суду апеляційної інстанції вбачається, що рахунок (картка НОМЕР_1 ) є особистою кредитною карткою — «Чорною карткою monobank».
Тож у даній справі ОСОБА_1 не виступає як суб`єкт господарювання та відсутні ознаки господарсько-правових відносин між сторонами справи.
Відтак передчасним та помилковим є висновок суду першої інстанції про те, що позов не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства та наявні підстави для відмови у відкритті провадження.
Саме з такого розуміння вищезазначених обставин та норм процесуального права виходить суд апеляційної інстанції.
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
Доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції, суд не виконав в повній мірі вимоги закону про обґрунтованість та законність ухвали суду та саме порушення норм процесуального права дає підстави суду апеляційної інстанції відповідно до статті 374 ЦПК України задовольнити апеляційну скаргута скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Відповідно до пунктів 1, 3 та 4 частини першої статті 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
За таких обставин, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що ухвала Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 03 березня 2026року про відмову у відкритті провадження у справі постановлена з порушенням норм процесуального права та без повного з`ясування обставин, що мають значення для справи, а тому підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Керуючись статтями 259, 268, 374, 379, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, –
У Х В А Л И В:
Задовольнити апеляційну скаргу ОСОБА_1 .
Ухвалу Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 03 березня 2026року - скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення. 
Повне судове рішення складено 05 травня 2026року.

Судді: