ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

15 квітня 2026 року 	м.Дніпро	справа № 160/33987/24	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого - судді Баранник Н.П.,
суддів: Малиш Н.І., Щербака А.А., 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26 грудня 2025 року у справі №160/33987/24 (суддя Царікова О.В., справа розглянута за правилами спрощеного позовного провадження, в письмовому провадженні) за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної установи "Дніпровська виправна колонія (№89)" про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом, в якому просив:
- визнати протиправною бездіяльність Державної установи “Дніпровська виправна колонія (№89)” (далі відповідач), яка полягає у не облаштуванні лазні СМРБ ДУ“ДВК(№89)” належним чином, що призвело до позбавленні позивача ОСОБА_1 права на належні умови дотримання санітарії та гігієни у лазні;
- зобов`язати відповідача привести лазню сектора максимального рівня безпеки до норм, встановлених законодавством, шляхом: відокремлення суцільною перегородкою з дверима кімнату для роздягання/одягання від приміщення душової кімнати; провести до лазні централізоване гаряче водо- та паропостачання; встановлення необхідного обладнання для підтримування належної температури у приміщеннях лазні протягом робочого дня: у приміщенні для роздягання (одягання) +25° С та душових (з відкритими кабінами) +25° С;. встановлення умивальника у приміщенні для роздягання (одягання) засуджених; установлення кабінок у приміщенні душової кімнати та облаштувати кабінки душовою сіткою на гнучкому шлангу;
- стягнути з відповідача за порушення прав позивача на належні умови дотримання санітарії та гігієни у лазні на користь позивача завдану цими порушеннями моральну шкоду.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивача в період з 30.07.2003 року по 25.12.2023 року включно (за виключенням періодів з 17.02.2020 року по 25.05.2020 року та з 19.04.2021 року по 14.02.2022 року) утримували в камерах СМРБ Державної установи “Дніпровська виправна колонія (№89)”. Під час перебування в Державній установі “Дніпровська виправна колонія (№89)” працівники установи не забезпечили позивача належними умовами дотримання санітарії та гігієни у лазні СМРБ, що відбувалось включно до 25.12.2023. Позивачу обмежували доступ до лазні, до того ж лазня є неналежно облаштованою всупереч наказу №849/5 від 08.06.2012 року, а саме: пропускна спроможність лазні повинна забезпечувати щотижневе миття засуджених і перебування їх у лазні протягом 40 хвилин при 12-годинній роботі лазні; лазня пропуского типу забезпечує можливість проведення гігієнічного миття, для цього передбачене окреме приміщення роздягання та одягання; у приміщенні лазні повинна підтримуватися належна температура – в приміщенні для роздягання +250, мийних відділеннях +300, душових (з відкритими кабінами) +250; у приміщеннях лазні встановлюється умивальник; миття у лазні засуджених здійснюється щотижня з обов`язковою одночасною заміною натільної та постільної білизни. Окрім цього, згідно з наказом №1118/5 від 27.07.2012 для осіб чоловічої статі, засуджених до довічного позбавлення волі, лазня СМРБ облаштовується кабінами з душовою сіткою на гнучкому шлангу.
Виконання неналежним чином своїх службових та посадових обов`язків працівниками Державної установи “Дніпровська виправна колонія (№89)” завдало шкоди фізичному та психологічному здоров`ю позивача.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26 грудня 2025 у даній справі у задоволенні позовних вимог позивача було відмовлено у повному обсязі.
Із рішенням суду першої інстанції не погодився позивач, ним була подана апеляційна скарга. В апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування судом обставин справи, позивач просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення його позовних вимог повністю. 
В обґрунтування доводів скарги зазначає, що саме обов`язком суду є посприяти позивачу в обранні належного способу захисту його порушеного права. Суд не розглянув по суті його вимогу в частині зобов`язальних дій, обмежившись посиланням на те, що позивач на момент звернення до суду не утримується в приміщенні ДУ «Дніпровська виправна колонія (№89)». Позивач наполягає у скарзі, що по сьогоднішній день лазня не є облаштованою належним чином. Позивач вбачає протиправність дій відповідача у тому, що відповідач змушував його проходити санобробку та гігієну тіла при незабезпеченні належних умов, що завдало шкоди його здоров`ю.
Відповідач подав письмовий відзив на апеляційну скаргу позивача. У відзиві стверджує, що погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права. Просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. 
Відповідач звертає увагу суду, що лазне-пральне обслуговування засуджених (осіб, узятих під варту) організовується в будівлі житлової зони установи (режимних корпусах слідчих ізоляторів) згідно наказу Міністерства юстиції України від 08.06.2012р. №849/5 «Про затвердження Положення про організацію лазне-прального обслуговування осіб, які тримаються в установах виконання покарань та слідчих ізоляторах». Кожна душова кабінка облаштовується водорозбірними кранами для гарячої та холодної води. Штучне освітлення приміщень лазні і пральні проектується з урахуванням вимог законодавства щодо будівельних норм і правил. Лазня і пральня обладнуються водопроводом, каналізацією, опаленням, гарячим водопостачанням. Для забезпечення реалізації прав засуджених на належні умови дотримання санітарії та гігієни, в секторі максимального рівня безпеки установи лазня забезпечена згідно норм наказу Міністерства юстиції України № 849/5 від 08.06.2012. Підстави для відшкодування позивачу шкоди, на чому він наполягає, відсутні, оскільки його доводи нічим не підтверджено.
Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження у відповідності до приписів ст.311 КАС України.
Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга позивача не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.
З матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1 засуджений вироком Апеляційного суду Дніпропетровської області від 15.04.2002 року до довічного позбавлення волі; початок строку покарання з 05.08.2001 року; прибув на утримання в Державну установу “Вільнянська установа виконання покарань (№11)” 02.02.2024 року з Державної установи “Дніпровська виправна колонія (№89)”, що підтверджується довідкою №5-493 від 25.10.2024 року Державної установи “Вільнянська установа виконання покарань (№11)”. З 02.02.2024 по 15.08.2025 утримувався в Державній установі “Вільнянська установа виконання покарань (№11)”. З 16.08.2025 позивача було етаповано з ДУ “Вільнянська УВП (№11)” до ДУ “Замкова ВК (№58)”, що підтверджується спільним наказом 17 Армійським корпусом Сухопутних військ Збройних Сил України та Запорізькою обласною військовою адміністрацією від 04.08.2025 №248№42.
ОСОБА_1 , стверджує, що відбував покарання в Державній установі “Дніпровська виправна колонія (№89)” в секторі максимального рівня безпеки, в камері №13, з 30.07.2003 року по 25.12.2023 року, що не спростовується відповідачем. При цьому, в секторі максимального рівня безпеки Державної установи “Дніпровська виправна колонія (№89)” неналежні умови дотримання санітарії та гігієни, що суперечить нормам Наказу Міністерства юстиції України № 849/5 від 08.06.2012.
Позивач вважає протиправною бездіяльність державної установи “Дніпровська виправна колонія (№89)”, яка полягає у не облаштуванні лазні належним чином, у зв`язку з чим звернувся до суду.
Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, дійшов висновків, що доводи позивача не знайшли свого підтвердження належними доказами, спростовані відповідачем. До того ж, позивач на час звернення до суду, не утримувався у приміщенні колонії, де знаходиться лазня, яку він вимагає обладнати належним чином, відповідно, і заявлений спосіб захисту пурушеного права, ним обрано невірно. Доказів завдання шкоди здоров`ю позивачу суду надано не було, тому суд дійшов висновку, що вимоги про відшкодування шкоди задоволенню також не підлягають.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що у спірному випадку підстави для задоволення позовних вимог позивача відсутні, враховуючи при цьому наступне.
Відповідно до ст.1 Кримінально-виконавчого кодексу України (далі КВК України), кримінально-виконавче законодавство України регламентує порядок і умови виконання та відбування кримінальних покарань з метою захисту інтересів особи, суспільства і держави шляхом створення умов для виправлення і ресоціалізації засуджених, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами, а також запобігання тортурам та нелюдському або такому, що принижує гідність, поводженню із засудженими.
Завданнями кримінально-виконавчого законодавства України є визначення принципів виконання кримінальних покарань, правового статусу засуджених, гарантій захисту їхніх прав, законних інтересів та обов`язків; порядку застосування до них заходів впливу з метою виправлення і профілактики асоціальної поведінки; системи органів і установ виконання покарань, їх функцій та порядку діяльності; нагляду і контролю за виконанням кримінальних покарань, участі громадськості в цьому процесі; а також регламентація порядку і умов виконання та відбування кримінальних покарань; звільнення від відбування покарання, допомоги особам, звільненим від покарання, контролю і нагляду за ними. 
Статтею 2 КВК України визначено, що кримінально-виконавче законодавство України складається з цього Кодексу, інших актів законодавства, а також чинних міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Згідно зі ст.3 КВК України, до засуджених, які відбувають покарання на території України, застосовується кримінально-виконавче законодавство України.
Порядок і умови виконання та відбування покарань визначаються та забезпечуються відповідно до законодавства, яке діє на час виконання та відбування кримінального покарання.
Держава поважає і охороняє права, свободи і законні інтереси засуджених, забезпечує необхідні умови для їх виправлення і ресоціалізації, соціальну і правову захищеність та їх особисту безпеку.
Відповідно до ч. 2 ст. 7 КВК України засуджені користуються всіма правами людини та громадянина, передбаченими Конституцією України, за винятком обмежень, визначених цим Кодексом, законами України і встановлених вироком суду.
Порядок і умови виконання та відбування покарання у виді довічного позбавлення волі регламентовані ст.151 КВК України.
Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 151 КВК України засуджені, які відбувають покарання у виді довічного позбавлення волі, розміщуються в приміщеннях камерного типу, як правило, по дві особи і носять одяг спеціального зразка. За заявою засудженого та в інших необхідних випадках з метою захисту засудженого від можливих посягань на його життя з боку інших засуджених чи запобігання вчиненню ним злочину або при наявності медичного висновку за постановою начальника колонії його можуть тримати в одиночній камері.
На осіб, які відбувають довічне позбавлення волі, поширюються права і обов`язки засуджених до позбавлення волі, передбачені статтею 107 цього Кодексу.
Відповідно до ч.1 ст.107 КВК, засуджені, які відбувають покарання у виді позбавлення волі, мають право в порядку, встановленому цим Кодексом і нормативно-правовими актами Міністерства юстиції України:..серед іншого триматися в належних умовах; звертатися до Комісії з розгляду скарг на неналежні умови тримання в установах для попереднього ув`язнення та установах виконання покарань щодо встановлення факту та/або строку тримання в неналежних умовах з метою поновлення порушених прав та у разі незгоди з рішенням Комісії оскаржувати його в судовому порядку.
Позивач стверджує, що під час перебування його в колонії, відповідач позбавив позивача права на належні умови дотримання санітарії та гігієни у лазні.
Лазне-пральне обслуговування засуджених (осіб, узятих під варту) організовується в будівлі житлової зони установи (режимних корпусах слідчих ізоляторів) згідно наказу Міністерства юстиції України від 08.06.2012р. №849/5 “Про затвердження Положення про організацію лазне-прального обслуговування осіб, які тримаються в установах виконання покарань та слідчих ізоляторах” (далі – Положення №849/5).
Згідно п1.2 Положення №849/5 лазне-пральне обслуговування осіб, які тримаються в установах виконання покарань та слідчих ізоляторах (далі - установа), включає:
організацію регулярного щотижневого миття в лазні з обов`язковою заміною натільної та постільної білизни, рушників;
прання верхнього одягу, натільної та постільної білизни, рушників та іншого майна, крім шкарпеток. Прання шкарпеток засудженими (особами, взятими під варту) здійснюється самостійно;
дезінфекцію (дезінсекцію) верхнього одягу, натільної та постільної білизни, постільних речей (ковдр, матраців, подушок), рушників (далі - речове майно);
ремонт речового майна;
надання перукарських послуг;
забезпечення милом, пральним порошком, кальцинованою содою та іншими мийними засобами для лазне-пральних, санітарно-гігієнічних та туалетних потреб згідно з установленими законодавством нормами;
забезпечення лазне-пральним обладнанням і запасними частинами до нього, інвентарем, перукарським інструментом та іншими експлуатаційними матеріалами, коштами на оплату витрат на лазне-пральне обслуговування.
Адміністрація установи організовує лазне-пральне обслуговування засуджених (осіб, узятих під варту) у лазнях та пральнях (лазне-пральних комплексах), а також у разі необхідності - у лазнях і пральнях підприємств, що не належать до сфери управління Міністерства юстиції України (п1.5 Положення №849/5).
Начальник установи не менше 1 разу на місяць особисто перевіряє стан цієї роботи з відмітками у книгах обліку відвідування лазні установи та обліку прийняття (видачі) білизни і використання мийних засобів (додатки 1 і 2 до цього Положення).
Контроль за експлуатацією споруд лазень, пралень та санпропускників, їх комунального і технологічного обладнання, станом техніки безпеки, виконанням правил протипожежної безпеки та санітарно-епідеміологічного стану, проведенням інструктажів з питань охорони праці та надання першої медичної допомоги потерпілим від нещасних випадків, а також з правил поведінки та дій при виникненні аварійних ситуацій, пожеж і стихійних лих здійснюється Міністерством юстиції України, посадовими особами міжрегіональних територіальних органів Міністерства юстиції з питань виконання кримінальних покарань, установ відповідно до розподілу функціональних обов`язків (п1.7 Положення №849/5).
Лазне-пральне обслуговування засуджених (осіб, узятих під варту) організовується в будівлі житлової зони установи (режимних корпусах слідчих ізоляторів) та з дозволу Міністерства юстиції України - на території виробничої зони установи у спеціальній будівлі, збудованій або реконструйованій відповідно до вимог Державних будівельних норм України “Будинки і споруди. Підприємства побутового обслуговування (ДБН В.2.2-11-2002)”, затверджених наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 01 березня 2002 року № 45 (п 2.1 Положення №849/5).
Пропускна спроможність лазні повинна забезпечувати щотижневе миття засуджених (осіб, узятих під варту) і перебування їх у лазні протягом 40 хвилин при 12-годинній роботі лазні. При цьому, кількість робочих днів лазні на тиждень не повинна перевищувати п`яти залежно від кількості місць (в інші дні передбачаються санітарний день для проведення генерального прибирання приміщень та вихідні (неробочі) дні) (п 2.6 Положення №849/5).
Лазня пропускного типу забезпечує можливість проведення як гігієнічного миття, так і санітарної обробки. Для цього передбачаються окремі вхід та вихід, приміщення для роздягання (де особи, які миються, передають речове майно до дезінфекційної камери), приміщення для одягання (куди вони виходять після миття і де отримують через віконце відділення камери речове майно, що пройшло дезінфекцію чи дезінсекцію) та місце для стаціонарної дезінфекційної камери (п. 2.6.1 Положення №849/5).
Приміщення для миття засуджених (осіб, взятих під варту) облаштовуються душовими сітками із розрахунку одна на 15 осіб. Вихідними даними для проведення розрахунку потреби у душових сітках є середньоспискова чисельність осіб в установі і кількість робочих днів лазні на тиждень (п. 2.6.2 Положення №849/5).
Для дотримання належного санітарно-гігієнічного стану в установі між виробничою і житловою зонами передбачається санпропускник з приміщеннями для роздягання (одягання) та душовими кімнатами для прийняття гігієнічного душу засудженими після повернення з роботи на підприємстві (у виробничій майстерні) установи (п. 2.6.4 Положення №849/5).
Лазня і пральня обладнуються водопроводом, каналізацією, центральним (автономним) опаленням, гарячим водо- та таропостачанням (п. 2.9 Положення №849/5). 
Лазне-пральний комплекс забезпечується безперебійно водою, якість якої відповідає вимогам Державних санітарних норм та правил “Гігієнічні вимоги до води питної, призначеної для споживання людиною. ДСанПіН 2.2.4-171-10)”, затверджених наказом Міністерства охорони здоров`я України від 12 травня 2010 року № 400, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 01 липня 2010 року за № 452/17747, в кількості: для одного миття в лазні - 30 л (миття з тазами на лавах і ополіскуванням у душі) або 45 л (миття в душових кабінах) на одну особу; на 1 кг сухої білизни в місяць: для механізованого прання - 75 л, у тому числі гарячої води - 15 л; для немеханізованого прання - 40 л, у тому числі гарячої води - 15 л (згідно з ДБН В.2.5-64:2012 “Внутрішній водопровід та каналізація. Частина I. Проектування. Частина II. Будівництво”, затвердженими наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 31 жовтня 2012 року № 553) (п. 2.10 Положення №849/5).
У приміщеннях лазні протягом робочого дня повинна підтримуватися належна температура: приміщенні для роздягання (одягання) +25° С, мийних відділеннях +30° С, душових (з відкритими кабінами) +25° С, перукарні +18° С, кімнаті працівників (робітників) +18° С, туалеті з умивальником +20° С (п. 2.13 Положення №849/5).
У приміщеннях для роздягання (одягання) засуджених (осіб, взятих під варту) встановлюється умивальник (п. 2.13.2 Положення №849/5).
Миття у лазні засуджених (осіб, узятих під варту) здійснюється щотижня з обов`язковою одночасною заміною натільної та постільної білизни (п. 3.1 Положення №849/5).
Особи, які миються, здають брудну натільну білизну перед миттям у лазні та після миття отримують чисту (п. 3.17.2 Положення №849/5).
Державна установа "Дніпровська виправна колонія (№89)" на спростування доводів позивача надала суду докази, з яких вбачається, що в лазні сектору максимального рівня безпеки установи встановлений проточний нагрівач води, розділені перегородками душові кабінки, є місце для для роздягання (одягання) та меблі.
За твердженням відповідача, миття засуджених здійснюється відповідно до графіку миття (копія графіку та журналу обліку миття засуджених надається), але не рідше одного разу на тиждень з повною заміною постільної та натільної білизни, при цьому використовується гаряча та холодна вода в середньому відповідно до норми 5 м3 на місяць, на одного засудженого, згідно наказу Міністерства юстиції України від 08.06.2012р. №849/5 “Про затвердження Положення про організацію лазнепрального обслуговування осіб, які тримаються в установах виконання покарань та слідчих ізоляторах”. Тривалість миття одного засудженого становить не менше 40 хв., ураховучи роздягання і одягання.
Кожної п`ятниці адміністрацією установи здійснюється комісійний обхід сектору максимального рівня безпеки та прийом засуджених з особистих питань. 
Враховуючи викладене, суд встановив, що в секторі максимального рівня безпеки установи лазня забезпечена згідно норм Наказу Міністерства юстиції України № 849/5 від 08.06.2012, що підтверджується фотографіями лазні та графіками та журналами обліку миття засуджених).
Доказів подання позивачем скарг до Комісії з розгляду скарг на неналежні умови тримання в установах для попереднього ув`язнення та установах виконання покарань щодо встановлення факту та/або строку тримання в неналежних умовах з метою поновлення порушених прав, а саме в частині незабезпечення належних умов щодо лазні у виправній колонії №89, матеріали справи не містять. 
Докази, що долучені позивачем до справи, свідчать про його числені скарги щодо не забезпечення йому доступу до інтертнету, доступу до сайтів, доступу до електронних гаджетів під час перебування в інших виправних колоніях, свідчать про звернення позивача саме з цього приводу до Генерального прокурора, до Уповноваженого з прав людини. Проте, такі скарги не містять посилань на неналежне облаштування лазні СМРБ ДУ“ДВК (№89)”, що призвело до позбавленні позивача ОСОБА_1 права на належні умови дотримання санітарії та гігієни у лазні.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що доводи позивача в цій частині є спростованими.
Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване в законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.
Звертаючись до суду з позовом та обґрунтовуючи свої вимоги, позивач має конкретизувати, які саме негативні наслідки він зазнав, яким чином порушуються його права та надати докази та аргументи в підтвердження своїх доводів.
Доводи позивача, якими він обгрунтовує підстави позову, не віднайшли свого підтвердження під час розгляду судом даної справи, а отже, не можуть слугувати підставою для задоволення позовних вимог.
Колегія суддів при цьому зазначає, що суд помилково вказав на обрання позивачем неналежного способу захисту порушеного права в частині вимог зобов`язального характеру, оскільки позивач на час звернення до суду вже не перебував у ДУ «Дніпровська виправна колонія (№89)».
Вимога позивача зобов`язального характеру є похідною від вимог визнати протиправною бездіяльність відповідача в частині незабезпечення належних умов знаходження та перебування засуджених у лазні у виправній колонії №89.
Оскільки судом не встановлено факту допущення зі сторони відповідача протиправної бездіяльності, на чому наполягав позивач, відповідно, відсутні і підстави для задоволення цієї частини позовних вимог.
Щодо вимог про відшкодування моральної шкоди.
Відповідно до частини другої статті 23 Цивільного кодексу України моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку зі знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності, прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
Вирішуючи вимоги про відшкодування моральної шкоди судам слід надавати оцінку тому, чим саме підтверджується факт заподіяння моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, чи існує причинний зв`язок, чи обґрунтовано грошовий вираз заявленої шкоди та інші обставини, що мають значення для вирішення спору в цій частині. Ці обставини входять до предмету доказування у справі.
Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, які б підтверджували факт понесення позивачем фізичних страждань чи завданої саме діями (бездіяльністю) відповідача шкоди зодоров`ю позивача, позовна заява позивача в цій частині не містить належного обгрунтування (розрахунку) грошового виразу заявленої шкоди.
З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що підстави для задоволення позовних вимог позивача у даному спору відсутні. 
Колегією суддів встановлено, що судом першої інстанції рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, і підстав для його скасування не вбачається. Доводи апеляційної скарги позивача не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Розподіл судових витрат відповідно до ст. 139 КАС України не здійснюється.
Керуючись ст. 311, п.1 ч.1 ст.315, ч.1 ст.316, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26 грудня 2025 року у справі № 160/33987/24 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у випадках та в строки, визначені статтями 328,329 КАС України.

Головуючий - суддя Н.П. Баранник 

суддя Н.І. Малиш 

суддя А.А. Щербак