ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

19 червня 2026 року м. Житомир справа № 240/8803/26
категорія 111030100

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Леміщака Д.М., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "ОДП ГРУП" до Головного управління ДПС у Житомирській області про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії, 

встановив:

До Житомирського окружного адміністративного суду звернулось товариство з обмеженою відповідальністю "ОДП ГРУП" із позовом до Головного управління ДПС у Житомирській області, в якому просить:
- визнати протиправною бездіяльність Головного управління ДПС у Житомирській області щодо неподання до відповідного органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, висновку про повернення товариству з обмеженою відповідальністю “ОДП ГРУП" надміру сплачених сум грошових зобов`язань з податку на прибуток підприємств у розмірі 700 000,00 грн на розрахунковий рахунок у банку за заявою від 17.02.2026;
- зобов`язати Головне управління ДПС у Житомирській області сформувати та подати до відповідного органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, висновок про повернення на розрахунковий рахунок товариства з обмеженою відповідальністю “ОДП ГРУП" надміру сплачених сум грошових зобов`язань з податку на прибуток підприємств у розмірі 700 000,00 грн.
В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 17.02.2026 позивач звернувся до Головного управління ДПС у Житомирській області із заявою № 6075238 про повернення помилково та/або надміру сплачених сум грошових зобов`язань з податку на прибуток в розмірі 700 000,00 грн, код платежу 11021000, (назва коду бюджетної класифікації, з якого повертаються кошти). Зазначена заява обґрунтована тим, що надміру сплачена сума грошових зобов`язань була утворена на підставі зменшення податкових зобов`язань з податку на прибуток в результаті подання уточнюючих податкових декларацій з податку на прибуток від 30.05.2022 № 9433409315 за 2021 рік, від 31.05.2022 № 9433423592 за 3 квартали 2021 року, від 30.03.2023 № 9310158654 за І півріччя 2022 року, від 30.03.2023 № 9310160130 за 3 квартали 2022 року, від 01.10.2024 № 9314966381 за 1 квартал 2022 року, від 01.10.2024 № 9314966859 за 2022 рік, від 01.10.2024 № 9387288655 за 1 квартал 2023 року, від 01.10.2024 № 9387288697 за І півріччя 2023 року, від 01.10.2024 № 9387288763 за 3 квартали 2023 року та яка відповідно до статті 43 ПК України підлягає перерахуванню на поточний рахунок платника податків в установі банку. Відповідач листом № 6328/6/06-30-04-04-12 від 24.02.2026 відмовив у поверненні відповідних коштів з посиланням на те, що зазначена переплата виникла за рахунок наступної сплати податкових зобов`язань з податку на прибуток, а саме: 15.05.2018, 14.08.2018, 15.11.2018, 11.03.2019, 14.05.2019, а тому станом на 17.02.2026 минув термін визначений п. 102.5 ст. 102 ПК України в 1095 днів з дня виникнення надміру сплаченого податкового зобов`язання з податку на прибуток, а тому заяву від 17.02.2026 за № 6075238 про повернення надміру сплачених грошових зобов`язань з податку на прибуток залишено без задоволення. Вважаючи дії відповідача протиправними, позивач звернувся до суду з цим позовом. 
Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 13.03.2026 вказану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі та вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін у судове засідання (у письмовому провадженні).
01.04.2026 до суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній вказує, що відповідно до п.п. 14.1.115 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755 - VI, із змінами та доповненнями, надміру сплачені грошові зобов`язання - суми коштів, які на певну дату зараховані до відповідного бюджету або на єдиний рахунок понад нараховані суми грошових зобов`язань, граничний строк сплати яких настав на таку дату. Помилково та/або надміру сплачені суми грошових зобов`язань підлягають поверненню платнику відповідно до ст. 43 Кодексу та Порядку інформаційної взаємодії Державної податкової служби України, її територіальних органів, Державної казначейської служби України, її територіальних органів, місцевих фінансових органів у процесі повернення платникам податків помилково та/або надміру сплачених сум грошових зобов`язань та пені, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 11.02.2019 № 60 (із змінами), зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 08.04.2019 за № 370/33341, крім випадків наявності у такого платника податку податкового боргу. Відповідно до п. 43.3 ст. 43 Кодексу обов`язковою умовою для здійснення повернення сум грошового зобов`язання є подання платником податків заяви про таке повернення протягом 1095 днів від дня виникнення помилково та/або надміру сплаченої суми. Згідно з інформаційними ресурсами ГУ ДПС у Житомирській області станом на 17.02.2026 в інтегрованій картці платника за кодом бюджетної класифікації 11021000 (податок на прибуток підприємств, який сплачують інші підприємства) переплата становить 702 888,34 гривні.
Зазначена переплата виникла за рахунок таких оплат:
- 15.05.2018 - 82 514,3 гривень;
- 14.08.2018 - 124 929 гривень;
- 15.11.2018 - 171 189 гривень;
- 11.03.2019 - 178 327 гривень;
- 14.05.2019 - 145 929 гривень.
Згідно з п. 102.5 ст. 102 Кодексу заяви про повернення надміру сплачених грошових зобов`язань або про їх відшкодування у випадках, передбачених цим Кодексом, можуть бути подані не пізніше 1095 дня, що настає за днем здійснення такої переплати або отримання права на таке відшкодування. Таким чином, станом на 17.02.2026 минув термін 1095 днів з дня виникнення надміру сплаченого податкового зобов`язання з податку на прибуток, тому заяву від 17.02.2026 за № 6075238 про повернення надміру сплачених грошових зобов`язань з податку на прибуток залишено без виконання.
Розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та виклику учасників справи (у письмовому провадженні) з особливостями, визначеними статтями 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, матеріали та з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд встановив таке.
Товариство з обмеженою відповідальністю "ОДП ГРУП" як платник податків перебуває на податковому обліку в Головному управлінні Державної податкової служби у Житомирській області.
Позивачем подано заяву від 17.02.2026 за № 6075238 щодо повернення надміру сплачених грошових зобов`язань з податку на прибуток в розмірі 700 000,00 грн на поточний рахунок платника.
Відповідач листом від 24.02.2026 за № 6328/6/06-30-04-04-12 повідомив про відмову в задоволенні невиконання заяви у зв`язку з тим, що згідно з п. 102.5 ст. 102 Податкового кодексу України заяви про повернення надміру сплачених грошових зобов`язань або про їх відшкодування у випадках, передбачених цим Кодексом, можуть бути подані не пізніше 1095 дня, що настає за днем здійснення такої переплати або отримання права на таке відшкодування. Станом на 17.02.2026 минув термін 1095 днів з дня виникнення надміру сплаченого податкового зобов`язання з податку на прибуток, тому заяву від 17.02.2026 за № 6075238 про повернення надміру сплачених грошових зобов`язань з податку на прибуток залишено без виконання.
Вважаючи таку бездіяльність протиправною, ТОВ "ОДП ГРУП" звернулося до суду.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд враховує таке.
Відповідно до положень статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом. 
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначення вичерпного переліку податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України (далі - ПК України).
Відповідно до п. 6.1. ст. 6 ПК України - податком є обов`язковий, безумовний платіж до відповідного бюджету, що справляється з платників податку відповідно до цього Кодексу.
Статтею 15 ПК України платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об`єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об`єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов`язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом. 
Кожний з платників податків може бути платником податку за одним або кількома податками та зборами.
Відповідно до п. 43.1 ст. 43 ПКУ помилково та/або надміру сплачені суми грошового зобов`язання підлягають поверненню платнику відповідно до цієї статті та статті 301 Митного кодексу України, крім випадків наявності у такого платника податкового боргу.
Згідно з п. 43.2 ст. 43 ПК України у разі наявності у платника податків податкового боргу, повернення помилково та/або надміру сплаченої суми грошового зобов`язання на поточний рахунок такого платника податків в установі банку або на єдиний рахунок або шляхом повернення готівковими коштами за чеком, у разі відсутності у платника податків рахунку в банку, проводиться лише після повного погашення такого податкового боргу платником податків.
Відповідно до п. 43.3 ст. 43 ПК України обов`язковою умовою для здійснення повернення сум грошового зобов`язання та пені є подання платником податків заяви про таке повернення (крім повернення надміру утриманих (сплачених) сум податку з доходів фізичних осіб, які повертаються контролюючим органом на підставі поданої платником податків податкової декларації за звітний календарний рік за результатами проведення перерахунку його загального річного оподатковуваного доходу) протягом 1095 днів від дня виникнення помилково та/або надміру сплаченої суми та/або пені.
Згідно з п. 43.5 ст. 43 ПК України контролюючий орган не пізніше ніж за п`ять робочих днів до закінчення двадцятиденного строку з дня подання платником податків заяви готує висновок про повернення належних сум коштів з відповідного бюджету або з єдиного рахунку та подає його для виконання до органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів.
На підставі отриманого висновку орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, протягом п`яти робочих днів здійснює повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов`язань та пені платникам податків у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.
Контролюючий орган несе відповідальність згідно з законом за несвоєчасність передачі органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, для виконання висновку про повернення відповідних сум коштів з відповідного бюджету або з єдиного рахунку.
Відповідно до п. 43.6 ст. 43 ПК України повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов`язань платникам податків здійснюється з бюджету, у який такі кошти були зараховані, або з єдиного рахунку.
Порядок повернення (перерахування) коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів затверджений наказом Міністерства фінансів України 03.09.2013 № 787.
Цей Порядок розроблено на виконання статей 43, 45, 78 та 112 Бюджетного кодексу України, статті 43 Податкового кодексу України, статті 301 Митного кодексу України, статті 7 Закону України “Про судовий збір" та Положення про Міністерство фінансів України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.08.2014 № 375.
Згідно з п. 3 Порядку № 787 повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету платежів та перерахування між видами доходів і бюджетів коштів, помилково та/або надміру зарахованих до відповідних бюджетів через єдиний рахунок, у національній валюті здійснюється Казначейством або головними управліннями Казначейства з відповідних бюджетних рахунків для зарахування надходжень (далі - рахунки за надходженнями), відкритих в Казначействі відповідно до законодавства, шляхом оформлення розрахункових документів.
Повернення платежів у національній валюті здійснюється на рахунки отримувачів коштів, відкриті в банках або Казначействі, вказані у поданні (висновку, повідомленні) органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, органів, які ведуть облік заборгованості в розрізі позичальників, заяві платника (у разі повернення судового збору (крім помилково зарахованого).
Відповідно до п. 5 Порядку № 787 повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету або на єдиний рахунок (у разі його використання) податків, зборів, пені, платежів та інших доходів бюджетів, перерахування між видами доходів і бюджетів коштів, помилково та/або надміру зарахованих до відповідних бюджетів через єдиний рахунок, здійснюється за поданням (висновком, повідомленням) органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, а при поверненні судового збору (крім помилково зарахованого) - за судовим рішенням, яке набрало законної сили.
У разі повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету зборів, платежів та інших доходів бюджетів (крім зборів та платежів, контроль за справлянням яких покладено на органи ДПС та органи Держмитслужби) орган, що контролює справляння надходжень бюджету, засобами системи Казначейства формує подання в електронній формі згідно з додатком 1 до цього Порядку та подає його до відповідного головного управління Казначейства за місцем зарахування платежу до бюджету, Казначейства.
У разі повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету або на єдиний рахунок (у разі його використання) податків, зборів, пені, платежів, контроль за справлянням яких покладено на органи ДПС, та перерахування між видами доходів і бюджетів коштів, помилково та/або надміру зарахованих до відповідних бюджетів через єдиний рахунок, до Казначейства подається висновок відповідно до Порядку інформаційної взаємодії Державної податкової служби України, її територіальних органів, Державної казначейської служби України, її територіальних органів, місцевих фінансових органів у процесі повернення платникам податків помилково та/або надміру сплачених сум грошових зобов`язань та пені, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 11.02.2019 № 60, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 08.04.2019 за № 370/33341.
У заяві платник зазначає назву помилково та/або надміру сплаченого податку, збору, платежу, його суму, дату сплати і реквізити з платіжного документа, за якими кошти перераховано до бюджету (код класифікації доходів бюджету, бюджетний рахунок, на який перераховано кошти, код ЄДРПОУ територіального органу Казначейства, на ім`я якого відкрито рахунок, та МФО Казначейства), та визначає напрям(и) перерахування помилково та/або надміру сплачених коштів, що повертаються:
- на поточний рахунок платника податку в установі банку;
- на погашення грошового зобов`язання та/або податкового боргу з інших платежів, контроль за справлянням яких покладено на органи ДФС, незалежно від виду бюджету;
- у готівковій формі коштів за чеком у разі відсутності у платника податків рахунку в банку.
Додатково до заяви платник може подати копію платіжного документа, на виконання якого помилково та/або надміру сплачений платіж перераховано до бюджету.
Вказане свідчить про право платника податків подати заяву про повернення надміру сплачених коштів в довільній формі та паперовій або електронній формі.
Відповідно до пункту 102.5 статті 102 Податкового кодексу України заяви про повернення надміру сплачених грошових зобов`язань або про їх відшкодування у випадках, передбачених цим Кодексом, можуть бути подані не пізніше 1095 дня, що настає за днем здійснення такої переплати або отримання права на таке відшкодування.
Зміст вказаних норм дає підстави для висновку, що обов`язковою передумовою повернення платнику податків надміру/помилково сплачених коштів є одночасна наявність наступних обставин: 1) відсутність у такого платника податкового боргу; 2) подання платником податків заяви про повернення коштів протягом 1095 днів від дня виникнення переплати; 3) відповідність поданої заяви вимогам пункту 43.4 ПК України.
За наслідками подання відповідної заяви контролюючий орган у визначені законом строки повинен або підготувати висновок про повернення такої суми, або надати письмову відмову у поверненні коштів з бюджету.
Аналогічний правовий висновок висловлено Верховним Судом у постанові від 18 лютого 2021 у справі № 818/881/16.
Отже, аналіз наведених правових норм у їх сукупності дає підстави для висновку про те, що поверненню підлягають грошові кошти, що обліковуються за платником податку як переплата з обов`язкових платежів, за умови подання заяви про повернення коштів на рахунок платника податків у визначений законом строк.
Водночас суд звертає увагу, що відповідно до пункту 52 2 підрозділу 10 розділу XX “Перехідні положення" ПК України на період з 18.03.2020 по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину (COVID-19), зупиняється перебіг строків давності, передбачених ст. 102 ПК України.
При цьому дію п. 52 2 підрозділу 10 розділу XX “Перехідні положення" ПК України зупинено на період дії воєнного, надзвичайного стану згідно з Законом України від 15.03.2022 № 2120-ІХ “Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану".
Згідно з п. 1 постанови Кабінету Міністрів України від 27.06.2023 № 651 “Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" відмінено з 24 години 00 хвилин 30.06.2023 на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання розповсюдження цієї хвороби.
Таким чином, перебіг строків давності, передбачених ст. 102 ПК України, зупинено з 18.03.2020 по 30.06.2023 з метою запобігання поширення на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), а в період з 17.03.2022 по 01.08.2023 у зв`язку з дією правового режиму воєнного, надзвичайного стану (на підставі Закону № 3219-ІХ від 30.06.2023), який набрав чинності 01.08.2023.
Суд не погоджується з позицією відповідача щодо відрахування строку в 1095 днів від дати фактичної сплати коштів до бюджету (15.05.2018, 14.08.2018, 15.11.2018, 11.03.2019, 14.05.2019), оскільки такий підхід суперечить змісту підпункту 14.1.115 пункту 14.1 статті 14 ПК України. 
Відповідно до зазначеної норми надміру сплаченими грошовими зобов`язаннями є суми коштів, які на певну дату зараховані до відповідного бюджету понад нараховані суми грошових зобов`язань, граничний строк сплати яких настав на таку дату. Отже, на момент здійснення зазначених платежів у 2018-2019 роках сплачені суми відповідали нарахованим зобов`язанням за відповідними деклараціями і не могли вважатися надміру сплаченими. Переплата виникла лише після подання позивачем уточнюючих податкових декларацій, якими було зменшено нараховані зобов`язання з податку на прибуток. Саме дати подання таких уточнюючих декларацій (30.05.2022, 31.05.2022, 30.03.2023, 01.10.2024) є датами виникнення надміру сплаченої суми у розумінні підпункту 14.1.115 та пункту 102.5 ПК України, з яких і слід відраховувати строк у 1095 днів. Станом на 17.02.2026 зазначений строк не сплив за жодною з переплат.
Крім того, навіть якщо припустити правомірність позиції відповідача щодо відрахування 1095-денного строку від дат фактичної сплати коштів (2018-2019 роки), цей строк однаково не міг спливти, оскільки відповідно до пункту 52-2 підрозділу 10 розділу XX "Перехідних положень" ПК України перебіг строків давності, передбачених статтею 102 ПК України, зупинявся: у зв`язку з карантином - з 18.03.2020 по 30.06.2023 включно, а також у зв`язку з правовим режимом воєнного стану - з 17.03.2022 по 01.08.2023 включно. З урахуванням зазначених зупинень сукупна тривалість перерви у перебігу строку перевищує 1200 календарних днів, що унеможливлює пропуск 1095-денного строку навіть за методологією відповідача.
Суд звертає увагу, що оскільки строк в 1095 днів позивачем обліковується саме з дня виникнення у позивача переплати згідно ІКП, що виникла у зв`язку з поданням уточнюючих розрахунків до податкової декларації з податку на прибуток підприємств, а саме: 30.05.2022, 31.05.2022, 30.03.2023, 01.10.2024, то саме з цієї дати позивач набуває права щодо повернення надміру сплачених коштів з податку на прибуток.
Крім того, суд наголошує, що на підтвердження відсутності у платника податків податкового боргу позивач крім відомостей з ІКП по коду платежу 11021000 (податок на прибуток підприємств, який сплачують інші підприємства) надає витяг з інформаційно-комунікаційної системи ДПС про стан розрахунків платника за податками, зборами, платежами та єдиним внеском на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, контроль за справляння яких покладено на ДПС в розділі платежів від 06.03.2026.
Отже, виходячи зі змісту вказаних норм, можна дійти висновку, що обов`язковою передумовою повернення платнику податків надміру або помилково сплачених коштів є одночасна наявність таких обставин: відсутність у такого платника податкового боргу; подання платником податків заяви про повернення коштів протягом 1095 днів від дня виникнення переплати; відповідність поданої заяви вимогам пункту 43.4 статті 43 Податкового кодексу України. 
Матеріали справи свідчать, що позивач у повному обсязі дотримався всіх визначених законом умов та процедур для належного повернення коштів. З огляду на викладене суд доходить висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача.
Відповідно до частини першої статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 кожна юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Європейський суд з прав людини наголошує, що поняття “майно" у першій частині статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 має автономне значення, яке не обмежується правом власності на речі матеріального світу та не залежить від формальної класифікації, прийнятої у національному законодавстві: деякі інші права та інтереси, що становлять активи, також можуть розглядатися як “майнові права", а отже, як “майно" (див. mutatis mutandis рішення у справі “Бейелер проти Італії" від 05.01.2000) (Beyeler v. Italy, заява № 33202, § 100).
За певних обставин “легітимні очікування" на отримання “активу" також може захищатися статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950. Так, якщо суть вимоги особи пов`язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має “легітимне очікування", якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя (див. mutatis mutandis рішення у справі “Суханов та Ільченко проти України" від 26.06.2014 (Sukhanov and Ilchenko v. Ukraine, заяви № 68385/10 та № 71378/10, § 35)).
Надаючи правову оцінку належності обраного позивачем способу захисту, слід зважати на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У пункті 145 рішення від 15.11.1996 у справі “Чахал проти Об`єднаного Королівства" (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.
Верховенство права, як основоположний принцип адміністративного судочинства, визначає спрямованість судочинства на досягнення справедливості та надання ефективного захисту.
Статтею 13 (право на ефективний засіб юридичного захисту) Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.
Отже, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам. 
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.02.2019 (справа № 826/7380/15) дійшла правового висновку, що за відсутності належного правого механізму відшкодування бюджетної заборгованості з податку на додану вартість ефективним способом захисту, який забезпечить поновлення порушеного прав є стягнення з Державного бюджету України через відповідне ГУ ДКС України на користь товариства заборгованості бюджету із відшкодування податку на додану вартість та пені, нарахованої на суму такої заборгованості.
Крім того, у постанові від 19.06.2018 у справі № 910/23967/16 Велика Палата Верховного Суду висловила правову позицію, згідно з якою, у разі, коли орган стягнення в установлений законом строк не надає відповідний висновок органу державного казначейства, платник вправі скористатись своїм правом на судове оскарження бездіяльності шляхом звернення з позовом про стягнення відповідної суми коштів (повернення надміру сплаченої суми) з державного бюджету.
Враховуючи правові позиції Великої Палати Верховного Суду, а також те, що Головним управлінням ДПС у Житомирській області допущено протиправну бездіяльність, яка полягає у непідготовці та неподанні до відповідного органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, висновку про повернення товариству з обмеженою відповідальністю “ОДП ГРУП" надміру сплачених грошових зобов`язань з податку на прибуток, суд дійшов висновку про задоволення позову в повному обсязі.
Відповідно до статей 9, 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно зі статтею 90 цього Кодексу оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Розподіл судових витрат здійснюється відповідно до вимог ч. 1 ст. 139 КАС України, згідно з якою при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначає Закон України "Про судовий збір".
Частиною першою статті 4 вказаного Закону визначено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.
Згідно з частиною третьою цієї статті за подання до адміністративного суду позову немайнового характеру, який подано юридичною особою, сплачується судовий збір за ставкою у розмірі 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Відповідно до статті 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2026 рік" з 01.01.2026 прожитковий мінімум для працездатних осіб становить 3328,00 грн.
Позивачем подано позовну заяву в якій заявлено вимогу немайнового характеру (основну та похідну).
Згідно з частиною 3 статті 4 Закону України "Про судовий збір" при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.
Таким чином, сума судового збору за подання цього позову складає 2662,40 грн (3328,00 грн х 0,8).
Разом із тим, позивачем сплачено судовий збір у розмірі 5324,80 грн.
Суд роз`яснює, що згідно з пунктом 1 частини 1 статті 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом. 
Згідно з частиною 2 статті 7 вказаного Закону у випадках, установлених пунктом 1 частини першої цієї статті, судовий збір повертається в розмірі переплаченої суми; в інших випадках, установлених частиною першою цієї статті, - повністю.
Керуючись положеннями статей 2, 9, 72-77, 139, 242-246, 251, 262, 292, 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю "ОДП ГРУП" (вул. Київська, 48, м. Звягель, Житомирська обл., Звягельський р-н, 11706, ЄДРПОУ 33063942) до Головного управління ДПС у Житомирській області (вул. Юрка Тютюнника, 7, м. Житомир, Житомирська обл., Житомирський р-н, 10003, ЄДРПОУ 44096781) про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії задовольнити повністю.
Визнати протиправною бездіяльність Головного управління ДПС у Житомирській області щодо неподання до відповідного органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів висновку про повернення товариству з обмеженою відповідальністю “ОДП ГРУП" надміру сплачених сум грошових зобов`язань з податку на прибуток підприємств, у розмірі 700 000,00 грн на розрахунковий рахунок у банку, за заявою від 17.02.2026.
Зобов`язати Головне управління ДПС у Житомирській області підготувати та подати висновок про повернення товариству з обмеженою відповідальністю “ОДП ГРУП" надміру сплачених сум грошового зобов`язання з податку на прибуток у розмірі 700 000 грн (сімсот тисяч гривень) з Державного бюджету та направити такий висновок для виконання відповідному органу Державної казначейської служби України.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Житомирській області на користь товариства з обмеженою відповідальністю "ОДП ГРУП" судовий збір у розмірі 2662,40 грн (дві тисячі шістсот шістдесят дві гривні 40 копійок).
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Д.М. Леміщак

Повний текст складено:  19 червня 2026 р.

19.06.26