УХВАЛА

01 травня 2026 року 
м. Київ
cправа № 910/8802/25 

Верховний Суд у складі судді Касаційного господарського суду Вронської Г.О.,

перевіривши матеріали касаційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Технорішення»

на рішення Господарського суду міста Києва (Алєєва І.В.)
від 06.10.2025
та на постанову Північного апеляційного господарського суду (Алданової С.О., Євсікова О.О., Корсака В.А.)
від 11.02.2026 (повний текст складено 02.03.2026)

за позовом: Публічного акціонерного товариства "Центренерго"
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Технорішення"

про  стягнення 702 807,42 грн

ВСТАНОВИВ:
1. Публічне акціонерне товариство "Центренерго" (надалі - Позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Технорішення" (надалі - Відповідач, Скаржник) про стягнення 702 807,42 грн, з яких: пеня 2%, що становить - 675 836,67 грн, та штраф 7%, що складає - 26 970,75 грн. 
2. Позовні вимоги обґрунтовані порушенням Відповідачем умов договору в частині погоджених строків поставки товару Позивачу, у зв`язку із чим останнім нараховано пеню та штраф у відповідних розмірах.
3. Господарський суд міста Києва рішенням від 06.10.2025 позов задовольнив частково, стягнув з Відповідача на користь Позивача 337 918,34 грн пені, 13 485,38 грн штрафу та 4 216,85 грн судового збору. У задоволенні решти позовних вимог відмовив.
4. Північний апеляційний господарський суд постановою від 11.02.2026 апеляційну скаргу Відповідача задовольнив. Рішення Господарського суду міста Києва від 06.10.2025 у справі № 910/8802/25 змінив у частині стягнення пені та судового збору, стягнув з Відповідача на користь Позивача 334 573,78 грн пені та 4 176,71,71 грн судового збору. В іншій частині рішення Господарського суду міста Києва від 06.10.2025 у справі № 910/8802/25 залишив без змін. Стягнув з Позивача на користь Відповідача витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги 60,10 грн.
5. 23 березня 2026 року Відповідач (Скаржник), із використанням підсистеми "Електронний суд", звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить:
- прийняти касаційну скаргу до розгляду та відкрити касаційне провадження;
- скасувати постанову Північного апеляційного господарського суду від 11.02.2026 у справі № 910/8802/25 в частині залишення без змін рішення Господарського суду міста Києва від 06.10.2025 щодо стягнення з Відповідача пені у сумі 334 573,78 грн та штрафу, а також в частині стягнення судового збору;
- скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 06.10.2025 у справі № 910/8802/25 в частині задоволених позовних вимог про стягнення 337 918, 34 грн пені та 13 485,38 грн штрафу;
- ухвалити в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог про стягнення пені та штрафу - відмовити;
- в іншій частині рішення Господарського суду міста Києва від 06.10.2025 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 11.02.2026 у справі № 910/8802/25 залишити без змін;
- зупинити виконання постанови Північного апеляційного господарського суду від 11.02.2026 року у справі № 910/8802/25 до винесення остаточного рішення по справі у касаційній інстанції;
- відстрочити Відповідачу сплату судового збору за подання даної касаційної скарги до винесення остаточного судового рішення у справі у зв`язку з неможливістю його сплати через арешт рахунків підприємства;
- здійснити розподіл судових витрат. 
6. Підставою касаційного оскарження Скаржник вказав пункт 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України) з посиланням на підпункти "а" та "г" пункту 2 частини 3 статті 287 ГПК України. 

7. Обґрунтовуючи підставу касаційного оскарження, передбачену пунктом 1 частини 2 статті 287 ГПК України Скаржник зазначив, що суди попередніх інстанцій неправильно застосували частину 3 статті 551 Цивільного кодексу України та статтю 233 Господарського кодексу України, не врахувавши правові позиції Верховного Суду, викладені у постановах від 06.11.2018 у справі № 913/89/18, від 04.12.2018 у справі № 916/65/18, від 03.07.2019 у справі № 917/791/18, від 22.10.2019 у справі № 904/5830/18, від 25.02.2020 у справі №903/322/19, від 07.04.2020 у справі № 904/1936/19, від 12.05.2020 у справі № 910/9767/19, від 29.04.2020 у справі № 917/693/19 та від 26.05.2020 у справі №916/2586/19.
8. Обґрунтовуючи умову допуску до касаційного оскарження, передбачену підпунктом "а" пункту 2 частини 3 статті 287 ГПК України, Скаржник зазначив, що касаційна скарга підлягає розгляду, оскільки справа має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики щодо стягнення штрафних санкцій з постачальників критично важливого обладнання в умовах форс мажорних обставин (воєнного стану). 
9. На обґрунтування умови допуску до касаційного оскарження, передбаченої підпунктом "г" пункту 2 частини 3 статті 287 ГПК України, Скаржник зазначив, що суд першої інстанції ухвалою від 22.07.2025 відніс справу до малозначних помилково, оскільки станом на 01.01.2025 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб становив 302 800,00 грн, а ціна позову в даній справі становить 702 807,42 грн, що перевищує встановлений законом поріг для автоматичного визнання справи малозначною.
10. Розглянувши викладені Скаржником доводи щодо наявності випадку, передбаченого підпунктом "а" пункту 2 частини 3 статті 287 ГПК України, Суд звертає увагу на таке.
11. Єдність судової практики є фундаментальною засадою здійснення судочинства і визначається тим, що має гарантувати стабільність правопорядку, об`єктивність і прогнозованість правосуддя. Застосування ж судами різних підходів до тлумачення законодавства, навпаки, призводить до невизначеності закону, його суперечливого та довільного застосування. Також єдність судової практики є складовою вимогою принципу правової визначеності.
При цьому, фундаментальне значення для формування правозастосовчої практики означає, що скаржник у своїй касаційній скарзі ставить на вирішення суду касаційної інстанції проблему, яка, у випадку відкриття касаційного провадження Верховним Судом, впливатиме на широку масу спорів, створюючи тривалий у часі, відмінний від минулого підхід до вирішення актуальної правової проблеми.
Велика Палата Верховного Суду в ухвалі від 10.01.2024 у справі № 905/1840/21 зазначала, що у визначенні правового питання як такого, що має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, потрібно виходити з того, що таке правове питання має бути головним або основним питанням правозастосовчої практики на сучасному етапі її розвитку та становлення, воно повинно мати одночасно винятково актуальне значення для її формування. Такі ознаки визначаються предметом спору, значущістю для держави й суспільства у цілому правового питання, що постало перед практикою його застосування.
Також в ухвалі від 07.12.2018 у справі № 922/6554/15 Велика Палата Верховного Суду вказувала, що виключна правова проблема має оцінюватися з урахуванням кількісного та якісного вимірів: 
- кількісний ілюструє той факт, що вона наявна не в одній конкретній справі, а в невизначеній кількості спорів, які або вже існують, або можуть виникнути з урахуванням правового питання, щодо якого постає проблема невизначеності;
- якісні показники характеризуються відсутністю сталої судової практики в питаннях, що визначаються як виключна правова проблема, невизначеністю на нормативному рівні правових питань, які можуть кваліфікуватись як виключна правова проблема, відсутністю національних процесуальних механізмів вирішення виключної правової проблеми іншими способами, ніж із використанням повноважень Великої Палати Верховного Суду тощо.
Такі критерії, серед іншого, можливо використовувати для визначення того, чи має справа фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, адже останнє є оціночним поняттям.
12. Поряд із цим, касаційна скарга Скаржника не містить належних доводів в обґрунтування того, що справа № 910/8802/25 містить питання, які мають фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики чи містить виключну правову проблему та/або стосується питання права, вирішення якого необхідне для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики.
13. Розглянувши викладені Скаржником доводи щодо наявності випадку, передбаченого підпунктом "г" пункту 2 частини 3 статті 287 ГПК України, Суд зазначає наступне. 
Господарський суд міста Києва ухвалою від 22 липня 2025 року відкрив провадження у справі, призначив розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, оскільки ціна позову у справі № 910/8802/25 не перевищує 100 розмірів прожиткового мінімуму громадян.
Пунктом 1 частини 5 статті 12 ГПК України визначено, що малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму громадян. 
Оскільки станом на 01.01.2025 рік прожитковий мінімум для працездатних осіб становив 3028 грн, то малозначними справами є справи з ціною позову до 302 800,00 грн. Ціна позову у справі №910/8802/25 є 702 807,42 грн, що перевищує 100 розмірів прожитковий мінімум для працездатних осіб.
Відповідно доводи Скаржника на обґрунтування умови допуску до касаційного оскарження, передбаченої підпунктом "г" пункту 2 частини 3 статті 287 ГПК України, щодо помилкового віднесення судом справи № 910/8802/25 до малозначних справ, Суд вважає обгрунтованими. 
14. Враховуючи обґрунтування Скаржником підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 1 частини 2 статті 287 ГПК України та умови допуску до касаційного оскарження, передбаченої підпунктом "г" пункту 2 частини 3 статті 287 ГПК України, Суд дійшов висновку, що матеріали касаційної скарги є достатніми для відкриття касаційного провадження на підставі цих пунктів. 
15. Однак, перевіривши матеріали касаційної скарги Скаржника, Суд залишає її без руху з наступних підстав.
16. Відповідно до пункту 2 частини 4 статті 290 ГПК України до касаційної скарги додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.
17. Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначає Закон України "Про судовий збір".
18. Частиною 1 статті 4 Закону України "Про судовий збір" встановлено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.
19. Відповідно до підпункту 1 пункту 2 частини 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір" за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру сплачується судовий збір у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
20. Згідно з підпунктом 7 пункту 2 частини 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір" за подання до господарського суду касаційної скарги на рішення суду ставка судового збору становить 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги від розміру оспорюваної суми.
Частиною 3 статті 4 Закону України "Про судовий збір" унормовано, що при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною 2 цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.
21. Таким чином, у даному випадку судовий збір за подання касаційної скарги на рішення Господарського суду міста Києва від 06.10.2025 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 11.02.2026 у справі № 910/8802/25 підлягав сплаті у сумі 16 867,37 грн (702 807,42х1,5х200%х0,8=16 867,37).
22. Однак, до касаційної скарги Скаржник не додав платіжний документ про сплату судового збору, та просить Суд відстрочити сплату судового збору за подання касаційної скарги до винесення остаточного судового рішення. 
23. Суд розглянув клопотання про відстрочення сплати судового збору за подання касаційної скарги та дійшов висновку про відмову у його задоволенні з таких підстав.
24. Відповідно до статті 8 Закону України "Про судовий збір", враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: 
1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або 
2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або 
3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю. 
25. Із системного аналізу змісту норм зазначеної статті вбачається, що положення пунктів 1 та 2 частини першої статті 8 Закону України "Про судовий збір" не поширюються на юридичних осіб, незалежно від наявності майнового критерію (майнового стану учасника справи - юридичної особи), а положення пункту 3 частини першої цієї статті можуть бути застосовані до юридичної особи за наявності майнового критерію, але тільки у справах, визначених цим пунктом, тобто предметом позову у яких є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю (постанова Великої Палати Верховного Суду від 14.01.2021 у справі № 0940/2276/18).
26. Щодо права застосування статті 8 Закону України "Про судовий збір" у контексті розстрочки, відстрочки та звільнення від сплати судового збору щодо юридичних осіб Велика Палата Верховного Суду висловлювалася послідовно і неодноразово.
27. Зазначеної правової позиції дотримується Верховний Суд, зокрема, в ухвалах від 17.05.2024 у справі № 910/11150/23, від 14.05.2024 у справі № 917/1125/23, від 13.05.2024 у справі № 908/1320/23 (908/2674/23), від 09.05.2024 у справі № 914/3080/20, від 04.03.2024 у справі № 910/3126/23, від 17.01.2024 у справі № 910/9725/23, від 22.11.2023 у справі № 910/1265/23, від 28.09.2023 у справі № 922/4067/19 та ін.
28. Предметом позову у справі, що розглядається, не є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю. Таким чином, Скаржник не відноситься до переліку осіб, зазначених у статті 8 Закону України "Про судовий збір".
29. Згідно із частиною 2 статті 292 ГПК України у разі якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 290 ГПК України, застосовуються положення статті 174 цього Кодексу, про що суддя постановляє відповідну ухвалу.
30. Відповідно до приписів частини 2 статті 174 ГПК України в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).
31. З огляду на викладене, касаційна скарга Скаржника залишається без руху на підставі частини 2 статті 292 ГПК України із наданням строку, що не перевищує десять днів з дня вручення ухвали, для усунення недоліків шляхом:
- надання Суду документу, що підтверджує сплату судового збору у розмірі 16 867,37 грн за подання касаційної скарги.
32. Клопотання про зупинення виконання постанови Північного апеляційного господарського суду від 11.02.2026 року у справі № 910/8802/25 до винесення остаточного рішення по справі у касаційній інстанції буде розглянуто після усунення недоліків касаційної скарги.

Керуючись статтями 174, 234, 287, 292 ГПК України, Суд

ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Технорішення» на рішення Господарського суду міста Києва від 06.10.2025 та на постанову Північного апеляційного господарського суду від 11.02.2026 у справі №910/8802/25 залишити без руху.
2. Надати Товариству з обмеженою відповідальністю «Технорішення» строк для усунення недоліків касаційної скарги, що не перевищує десять днів з дня вручення ухвали, у спосіб, визначений в цій ухвалі.
3. Роз`яснити Товариству з обмеженою відповідальністю «Технорішення», що у разі не усунення недоліків касаційної скарги у строк, встановлений судом, така касаційна скарга вважається неподаною і повертається особі, що звернулася із касаційною скаргою.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню.

Суддя Г. Вронська