ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

28 травня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 160/26373/25	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді Божко Л.А. (доповідач),
суддів: Лукманової О.М., Дурасової Ю.В., 

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційну скаргу Бюро економічної безпеки України на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27 жовтня 2025 року (суддя Конєва С.О.) в адміністративній справі №160/26373/25 за позовом ОСОБА_1 до Бюро економічної безпеки України про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,- 
ВСТАНОВИВ: 
ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Бюро економічної безпеки України, в якому просив:
- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не визначення та не виплати сум грошового забезпечення позивачеві із застосуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб у 2023 році у розмірі 2684 грн., 2024 році у розмірі 3028 грн., у 2025 році 3028 грн.;
- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не визначення та не виплати одноразової грошової допомоги позивачеві із застосуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб у 2025 році у розмірі 3028 грн.;
- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити на користь позивача за рахунок фонду оплати праці Бюро економічної безпеки України, грошове забезпечення у 2023 році виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого абзацом 4 частини першої статті 7 Закону України “Про Державний бюджет України на 2023 рік” від 03 листопада 2022 року №2710-ІХ у розмірі 2684 грн., грошове забезпечення у 2024 році виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого абзацом 4 частини першої статті 7 Закону України “Про Держаний бюджет України на 2024 рік” від 09 листопада 2023 року №3460-ІХ у розмірі 3028 грн., у 2025 році виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого абзацом 4 частини першої статті 7 Закону України “Про Державний бюджет України на 2025 рік” від 19 листопада 2024 року №4059-ІХ у розмірі 3028 грн.;
- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачеві за рахунок фонду оплати праці Бюро економічної безпеки України, одноразову грошову допомогу виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого абзацом 4 частини першої статті 7 Закону України “Про Державний бюджет України на 2025 рік” від 19 листопада 2024 року №4059-ІХ у розмірі 3028 грн.
Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що у період з 02.03.2023р. по 08.09.2025р. відповідачем протиправно здійснювалась йому виплата грошового забезпечення з урахуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення посадових окладів працівників інших державних органів, оплата праці яких регулюється спеціальними законами, а також працівників податкових і митних органів в сумі 2102 грн. з урахуванням того, що такого прожиткового мінімуму Законом України “Про прожитковий мінімум” не передбачено, що, на переконання позивача, є порушення вищенаведених вимог ч.2 та ч.3 ст.31 Закону про БЕБ. 
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27 жовтня 2025 року позов задоволено.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що згідно до ч.3 ст.31 Закону про БЕБ посадовий оклад осіб, які мають спеціальні звання, не може становити менше 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року, а відповідно до ч.1 ст.32 цього Закону про БЕБ, фінансове та матеріально-технічне забезпечення БЕБ України здійснюється за рахунок коштів державного бюджету, коштів, передбачених проектами міжнародної технічної допомоги. З огляду на те, що служба в БЕБ України є державною службою особливого характеру, яка врегульована спеціальним законодавством, до визначення посадових окладів працівників БЕБ застосовується прожитковий мінімум для працездатних осіб, оплата праці яких регулюється спеціальними законами. Відповідний розмір установлений абзацом 6 статті 7 Закону України “Про Державний бюджет України” на 2023,2024 2025 роки – 2102 грн. Отже, саме цей показник у розмірі 2102 грн. підлягає застосуванню для визначення посадових окладів працівників БЕБ у 2023-2025 роках. 
Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, правову оцінку досліджених судом доказів по справі, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги з огляду на таке.
Встановлені обставини справи свідчать про те, що позивач у період з 23 лютого 2023 року по 09 вересня 2025 року проходив службу у Бюро економічної безпеки України на різних посадах, йому було присвоєно спеціальне звання – лейтенант Бюро економічної безпеки України про що свідчить копія паспорту позивача серії НОМЕР_1 від 04.11.2002р., копії Витягів з наказів від 23.02.2023р. №10-к/ДСК, від 01.03.2023р. №51-к/ДСК-ДП, №55-к/ДСК-ДП, від 23.03.2023р. №70-к/ДСК-ДП, від 19.04.2023р. №111-к/ДСК-ДП, від 10.04.2024р. №89-к/ДСК-ДП та від 29.06.2024р. №356-к/ДСК-ДП, наявних у справі.
Далі, за змістом копії Витягу з наказу від 08.09.2025р. №171-к/ДСК-ДП “Про звільнення ОСОБА_2 ” видно, що позивача було звільнено зі служби в Бюро економічної безпеки України з 09 вересня 2025 року згідно з підпунктом 7 пункту 72 Положення (за власним бажанням).
У період з 02.03.2023р. по 08.09.2025р. відповідачем визначався та виплачувався посадовий оклад, а, відповідно, і грошове забезпечення та одноразова грошова допомога при звільненні у розмірі меншому, ніж передбачено постановою КМУ №1068 та без дотримання вимог ст. 31 Закону про БЕБ, а саме: з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, оплата праці яких регулюється спеціальними законами, що становить на 2023-2025р.р. – 2102 грн., тоді як мав бути застосований прожитковий мінімум для працездатних осіб на 1 січня календарного року (2684 грн. - на 2023р., 3028 грн. - на 2024-2025р.р.), згідно до вищенаведених вимог постанови КМУ №1068, ст.31 Закону про БЕБ та абз.4 ч.1 ст.7 Закону України “Про Державний бюджет України на 2023,2024 та 2025 роки”.
У відзиві на позов відповідач підтвердив, що при визначенні посадових окладів працівникам БЕБ, у тому числі, і позивачу, у спірний період з 02.03.2023р. по 08.09.2025р. застосовувався прожитковий мінімум для працездатних осіб, оплата праці яких регулюється спеціальними законами згідно абз.6 ч.1 ст.7 Законів України “Про Державний бюджет України” на 2023, 2024 та 2025 роки у розмірі 2102 грн.
Позивач, вважаючи протиправною таку бездіяльність відповідача, яка полягає у не нарахуванні та не виплаті позивачеві грошового забезпечення, у тому числі і одноразової грошової допомоги при звільненні із застосуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб у 2023 році у розмірі 2684 грн., у 2024 та 2025 роках у розмірі 3028 грн., встановленого абзацом 4 частини першої статті 7 Законів України “Про Державний бюджет України на 2023, 2024 та 2025 роки”, що є порушенням його прав та інтересів, звернувся з даним позовом до суду.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів зазначає наступне.
Правові засади організації та діяльності Бюро економічної безпеки України, статус працівників Бюро, а також порядок проходження служби визначає Закон України “Про Бюро економічної безпеки України” від 28.01.2021 №1150-ІХ (далі - Закон №1150-ІХ).
Згідно з частинами 1, 2 статті 1 Закону № 1150-ІХ Бюро економічної безпеки України - це центральний орган виконавчої влади, на який покладаються завдання щодо протидії правопорушенням, що посягають на функціонування економіки держави.
Відповідно до покладених завдань Бюро економічної безпеки України виконує правоохоронну, аналітичну, економічну, інформаційну та інші функції.
Частина 1 статті 14 Закону № 1150-ІХ визначає, що Бюро економічної безпеки України є юридичною особою публічного права та здійснює свої повноваження через центральний апарат і територіальні управління.
Стаття 19 Закону № 1150-ІХ встановлює, що до працівників Бюро економічної безпеки України належать особи, які є гласними і негласними штатними працівниками, з числа осіб, які мають спеціальні звання, державні службовці та особи, які уклали трудовий договір з Бюро економічної безпеки України.
В свою чергу, згідно зі статтею 31 Закону № 1150-ІХ заробітна плата працівників Бюро економічної безпеки України повинна забезпечувати достатні матеріальні умови для належного виконання ними службових обов`язків з урахуванням характеру, інтенсивності та небезпечності роботи, забезпечувати добір і закріплення у штаті Бюро економічної безпеки України кваліфікованих кадрів, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
Особи, які мають спеціальні звання Бюро економічної безпеки України, отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби, інтенсивності та умов служби, кваліфікації.
Особливі умови та розміри оплати праці і грошового забезпечення працівників Бюро економічної безпеки України визначаються Кабінетом Міністрів України. Посадовий оклад осіб, які мають спеціальні звання, не може становити менше 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року.
Відповідно до частини 3 ст. 31 Закону України “Про Бюро економічної безпеки України”, Кабінетом Міністрів України Постановою від 06.10.2021 за № 1068 (далі – Умови №1068) затверджено Умови та розміри оплати праці і грошового забезпечення працівників Бюро економічної безпеки.
Згідно з п. 2 Умов № 1068 посадові оклади осіб, які мають спеціальні звання БЕБ, визначаються шляхом множення прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року, на відповідний коефіцієнт посадового окладу.
Отже, розмір посадового окладу, осіб, які мають спеціальні звання БЕБ визначається спеціальним законодавством, а саме: частина третя статті 31 Закону України № 1150-ІХ та п. 2 Умов № 1068.
З огляду на викладене, спеціальним законом, котрий врегульовує діяльність БЕБ України та його територіальних підрозділів встановлено, що посадовий оклад осіб, які мають спеціальні звання, не може становити менше 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
У даному випадку має місце колізія загальних та спеціальних норм, що врегульовують спірні правовідносини.
При наявності розбіжностей загальних і спеціальних (виняткових) норм, необхідно керуватися принципом Lex specialis (лат. - спеціальний закон, спеціальна норма), відповідно до якого при розбіжності загального і спеціального закону діє спеціальний закон, а також принципом Lex specialis derogat generali, суть якого зводиться до того, що спеціальний закон скасовує дію (для даної справи) загального закону; спеціальна норма має перевагу над загальною.
Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 25 травня 2022 року справа № 120/1196/19-а.
У разі якщо норми нормативних актів рівної юридичної сили містять різні моделі правового регулювання, перевагу при застосуванні слід надавати тій нормі, яка регулює вужче коло суспільних відносин, тобто є спеціальною.
Саме такий підхід застосував Верховний Суд у постановах від 29 січня 2019 року у справі № 807/257/14 та від 25 травня 2022 року справа №120/1 196/19-а. Крім того, про перевагу норм lex specialis над іншими загальними нормами зазначає у своїх рішеннях і Європейський суд з прав людини (пункт 69 рішення у справі “Ніколова проти Болгарії”, заява № 7888/03, пункт 15 рішення у справі “Баранкевич проти Росії”, заява № 10519/03).
Відтак, розмір посадового окладу особи, яка має спеціальне звання БЕБ напряму залежить від прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Визначення прожиткового мінімуму, закладення правової основи для його встановлення, затвердження тощо наведено у Законі України “Про прожитковий мінімум” від 15.07.1999 за №966-XIV (далі - Закон №966-XIV).
Положеннями ст.1 Закону №966-XIV передбачено, що прожитковий мінімум - вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.
Також у цій статті Закону визначено, що прожитковий мінімум визначається нормативним методом у розрахунку на місяць на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років; дітей віком від 6 до 18 років; працездатних осіб; осіб, які втратили працездатність.
Зі змісту вказаної норми Закону №966-XIV вбачається закріплення вичерпного переліку основних соціальних і демографічних груп населення відносно яких визначається прожитковий мінімум.
Положеннями ст. 4 Закону №966-XIV передбачено, що прожитковий мінімум на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення, щороку затверджується Верховною Радою України в законі про Державний бюджет України на відповідний рік. Прожитковий мінімум публікується в офіційних виданнях загальнодержавної сфери розповсюдження.
Отже, Законом №966-XIV не визначено такого виду прожиткового мінімуму, як прожитковий мінімум для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу працівників державних органів. Водночас працівники державних органів Законом №966-XIV не віднесені до соціальної демографічної групи населення, стосовно яких прожитковий мінімум повинен встановлюватися окремо.
Натомість статтями 7 Законів України “Про Державний бюджет України на 2023, 2024 та 2025 роки” разом із установленням на 01 січня 2023 року прожиткових мінімумів у розмірі 2684 грн., з 01 січня 2024 та з 01 січня 2025р. у тому числі для працездатних осіб в розмірі 3028,00 грн., був введений новий вид прожиткового мінімуму, як прожитковий мінімум для працездатних осіб, який застосовується для визначення посадових окладів працівників інших державних органів, оплата праці яких регулюється спеціальними законами, а також працівників податкових і митних органів, розмір якого становить 2102,00 грн.
Слід зазначити, що зміни до Закону № 1150-ІХ в частині, яка регламентує розмір посадового окладу осіб, які мають спеціальні звання у спірному періоді, а також до Закону №966-XIV щодо визначення прожиткового мінімуму, не вносилися.
Законом № 1150-ІХ закріплено, що для визначення розміру посадового окладу осіб, які мають спеціальні звання до уваги може братися лише прожитковий мінімум для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року; посадовий оклад осіб, які мають спеціальні звання не може обчислюватися із застосуванням величини, відмінної від тієї, що визначена Законом України “Про Бюро економічної безпеки України”, а тому зменшення розміру прожиткового мінімуму, який встановлено для працездатних осіб на 01 січня календарного року, з метою визначення посадового окладу осіб, які мають спеціальні звання (працівників інших державних органів, оплата праці яких регулюється спеціальними законами) відсутні законні підстави.
Водночас, приписи Законів України “Про Державний бюджет України на 2023, 2024 та 2025 роки” фактично змінили складову для визначення базового розміру посадового окладу осіб, які мають спеціальне звання БЕБ, що порушує гарантії незалежності вказаної категорії працівників БЕБ, одна з яких передбачена частиною першою статті 5 Закону №1150-ІX.
Закони України “Про Державний бюджет України на 2023, 2024 та 2025 роки” не повинні містити інакшого чи додаткового правового регулювання правовідносин, що охоплюються предметом регулювання інших законів України, особливо тієї сфери суспільних відносин, для яких діють спеціальні норми. Конституція України не надає закону про Державний бюджет України вищої юридичної сили стосовно інших законів.
На такі аспекти законодавчого регулювання звернув увагу Конституційний Суд України у Рішеннях від 09 липня 2007 року № 6-рп/2007 (справа про соціальні гарантії громадян) та від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 (справа щодо предмета та змісту закону про Державний бюджет України).
Аналогічні правові висновки у подібних правовідносинах висловив Верховний Суд у постановах від 10 листопада 2021 року у справі №400/2031/21, від 30 листопада 2021 року у справі №360/503/21, від 02 червня 2023 року у справі № 400/4904/21, від 13 липня 2023 року у справі №280/1233/22, від 24 липня 2023 року у справі № 280/9563/21, від 25 липня 2023 року у справі №120/2006/22-а, від 26 липня 2023 року у справі №240/2978/22, від 27 липня 2023 року у справі №240/3795/22.
Отже, з огляду на викладене, суд приходить до висновку, що грошове забезпечення позивача та одноразова грошова допомога при звільненні за період з 02.03.2023 по 09.09.2025 мало обчислюватися з урахуванням положень абзацу 4 частини 1 ст. 7 Законів України “Про Державний бюджет на 2023, 2024 та 2025 роки”, якими було визначено величину прожиткового мінімуму для працездатних осіб з 01 січня 2023 – 2684 грн., з 01 січня 2024 року та з 01 січня 2025 року у розмірі 3028 грн.
За викладених обставин, бездіяльність відповідача щодо не нарахування та не виплати позивачеві грошового забезпечення та одноразової грошової допомоги при звільнення із застосуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 01.01.2023р. у розмірі 2684 грн., на 01.01.2024р. та на 01.01.2025р. у розмірі 3028 грн., встановленого абзацом 4 частини першої статті 7 Законів України “Про Державний бюджет України на 2023, 2024 та 2025 роки”, слід визнати протиправною, про що вірно зазначив суд першої інстанції.
Правові висновки, наведені у згаданій вище постанові Верховного Суду викладені у постанові від 24.04.2025р. у справі №240/9028/24, не є релевантними до правовідносин у даній справі, тому не підлягають застосуванню у даних правовідносинах згідно ч.5 ст.242 КАС України.
При цьому, у відповідності до вимог ч.2 ст.9 згаданого Кодексу, слід вийти за межі позовних вимог, та з урахуванням того, що позивача було звільнено зі служби в БЕБ України з 09 вересня 2025 року (Витяг з наказу №171-к/ДСК-ДП), який є останнім днем роботи позивача, тому слід визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та невиплати позивачеві грошового забезпечення, у тому числі і одноразової грошової допомоги при звільненні із застосуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб у 2023 році у розмірі 2684 грн., у 2024 та у 2025 роках у розмірі 3028 грн., встановленого абзацом 4 частини першої статті 7 Законів України “Про Державний бюджет України на 2023, 2024 та 2025 роки”, саме за період з 02.03.2023р. по 09.09.2025р.
Також підлягають задоволенню і похідні позовні вимоги позивача про зобов`язання відповідача здійснити позивачеві нарахування та виплату позивачеві грошового забезпечення, у тому числі і одноразової грошової допомоги при звільненні із застосуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб у 2023 році у розмірі 2684 грн., у 2024 та у 2025 роках у розмірі 3028 грн., встановленого абзацом 4 частини першої статті 7 Законів України “Про Державний бюджет України на 2023, 2024 та 2025 роки”, за період з 02.03.2023р. по 09.09.2025р. та здійснити виплату різниці з урахуванням виплачених сум, виходячи з того, що судом встановлено протиправність бездіяльності відповідача у наведеній частині позову, а тому належним і ефективним способом захисту порушеного права позивача є саме зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії, направлені на усунення порушеного права позивача виходячи із повноважень адміністративного суду, визначених ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України.
Ураховуючи викладене, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції.
Керуючись статтями 241-244, 315, 316, 321, 322 КАС України, суд, -
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу Бюро економічної безпеки України - залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27 жовтня 2025 року - залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, за винятком наявності підстав передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий - суддя Л.А. Божко 

суддя О.М. Лукманова 

суддя Ю. В. Дурасова