ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4450/26 Справа № 203/5672/25 	  	Суддя у 1-й інстанції - Єдаменко С.В. Суддя у 2-й інстанції - Никифоряк Л. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 травня 2026 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд колегією суддів у складі:
судді-доповідача Никифоряка Л.П.
суддів Гапонова А.В., Халаджи О.В.

Учасники справи:
позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна»
відповідач ОСОБА_1 
розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в місті Дніпро справу, що виникла з цивільних правовідносин, в якій подана апеляційна скарга Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» на заочне рішення Центрального районного суду міста Дніпра від 27 листопада 2025року, головуючий у суді першої інстанції Єдаменко С.В.
В С Т А Н О В И В:
Описова частина
Короткий зміст заявлених вимог
У серпні 2025року Товариство з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» (далі – ТОВ «Авентус Україна», Товариство) звернулося в суд з позовом проти  ОСОБА_1  про стягнення заборгованості в розмірі 22 651,20грн та судових витрат, що складаються із судового збору в розмірі 2 422,40грн.
Існування таких вимог позивач пов`язував із тим, що 12 вересня 2024року між Товариством та відповідачкою ОСОБА_1 було укладено договір № 8278297-Кредитний договір за умовами якого Товариство надало кредиту – 9 300,00грн, на строк 360 днів, , а споживач зобов`язалася одержати та повернути кошти та сплатити проценти за користування кредитом в розмірі 1 % в день.
16 вересня 2024року між Товариством та відповідачкою було укладено додаткову угоду до договору № 8278297 про надання споживчого кредиту в електронному вигляді та підписана за допомогою електронного підпису одноразового ідентифікатора, якою збільшено суму кредиту до 11 000,00грн.
Відповідачка своїх зобов`язань за кредитним договором належним чином не виконала, у зв`язку з чим виникла заборгованість в розмірі 22 651,20грн, з яких тіло кредиту – 10 890,00грн; проценти – 11 761,20грн.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Заочним рішенням Центрального районного суду міста Дніпра від 27 листопада 2025року у задоволенні позову відмовлено.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з їх безпідставності та недоведеності, прийшовши до висновку, що позивачем не надано належних та допустимих доказів укладення між сторонами Кредитного договору та перерахування кредитних коштів на рахунок ОСОБА_1 , а також існування заборгованості за Кредитним договором.
Також, на думку суду позивачем не підтверджені обставини щодо існування домовленості про розмір процентів за користування кредитними коштами.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
03 лютого 2026року ТОВ «Авентус Україна»подало безпосередньо до суду апеляційної інстанції через підсистему «Електронний суд» апеляційну скаргу на заочне рішення Центрального районного суду міста Дніпра від 27 листопада 2025року.
В апеляційній скарзі заявник не погодився з висновками суду та висловив вимогу про скасування рішення та просив про задоволення позову повністю.
Апеляційна скарга обґрунтовувалась тим, що позивачем надано до суду належні та допустимі докази, які є необхідними та достатніми для підтвердження факту наявності простроченої заборгованості за договором та її розміру, що не спростовано відповідачкою.
Також суд першої інстанції не звернув увагу на те, що розмір нарахованих процентів за користування кредитом повністю відповідає умовам Кредитного договору. Відповідачка зобов`язалася прийняти грошові кошти та повернути їх частинами у визначений договором строк, а також сплатити відповідні проценти у погодженому сторонами розмірі за користування такими кредитними коштами.
Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи
Інші учасники справи не скористались своїм правом на подання до суду своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу не подали.
Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції
04 лютого 2026року ухвалою судді Дніпровського апеляційного суду витребувано з Центрального районного суду міста Дніпра цивільну справу; та 17 лютого 2026року справа надійшла на адресу апеляційного суду.
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 18 лютого 2026року апеляційну скаргу ТОВ «Авентус Україна» залишено без руху.
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 02 березня 2026року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ «Авентус Україна» на заочне рішення Центрального районного суду міста Дніпра від 27 листопада 2025року.
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 12 березня 2026року справу призначено до судового розгляду без повідомлення учасників справи.
Про час та місце слухання даної справи апеляційним судом сторони у справі повідомлені належним чином у відповідності до вимог статей 128-130 ЦПК України, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень та довідкою про отримання документів в Електронному суді.
Відповідно до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Згідно пункту 1 частини першої статті 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.
Згідно з частиною першою статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Відповідно до частини першої статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
Сторони у справі у встановлений законом строк не звернулися до суду з заявою із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження.
Фактичні обставини встановлені в ході судового розгляду, які підтверджені належними та допустимими доказами
12 вересня 2024року між позивачем ТОВ «Авентус Україна» та відповідачкою ОСОБА_1 укладено договір № 8278297 про надання споживчого кредиту в електронному вигляді, який підписаний за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором /а.с.15-23/.
Згідно умов кредитного договору Товариство зобов`язалося надати споживачу кредит у гривні, а споживач зобов`язалася одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування кредитом, передбачені договором на наступних умовах: сума виданого кредиту – 9 300,00грн, строк кредиту – 360 днів, стандартна процентна ставка – 1 % в день; в договорі визначено, що кредитні кошти надаються позичальнику безготівково на рахунок з використанням карти, перші чотири та останні чотири цифри якої, зазначені в пункті 2.1 договору кредиту.
16 вересня 2024року між Товариством та відповідачкою було укладено додаткову угоду до договору № 8278297 про надання споживчого кредиту в електронному вигляді та підписана за допомогою електронного підпису одноразового ідентифікатора, якою збільшено суму кредиту до 11 000,00грн /а.с.29/.
Відповідно до розрахунку заборгованості за договором № 8278297 від 12 вересня 2024року заборгованість ОСОБА_1 становить 22 651,20грн, яка складається із: заборгованості за тілом кредитом – 10 890,00грн; заборгованості по процентам за користування кредитом – 11 761,20грн /а.с.35-40/.
Мотивувальна частина
Позиція апеляційного суду
Суд апеляційної інстанції заслухав суддю-доповідача щодо змісту судового рішення, яке оскаржено, дослідив доводи апеляційної скарги та з`ясував межі, в яких повинна здійснюватися перевірка рішення, встановлюватися обставини і досліджуватися докази.
У своїх висновках про відмову у задоволенні позову суд першої інстанції вирішального значення надав тій обставині, що позивачем не підтверджені належними та допустимим доказами обставини щодо існування між сторонами домовленості про суму отриманого відповідачкою кредиту та щодо розміру процентів за користування кредитними коштами.
Дослідивши наявні в цивільній справі документальні докази апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити так як судом першої інстанції не повно з`ясовано обставини, що мають значення для справи.
Мотиви та норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції
Частиною першою статті 627 ЦК України задекларовано, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Та статті 626, 628 ЦК України містять визначення за яким – договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди /частина перша статті 638 ЦК України/.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти /частина перша статті 1048 ЦК України/.
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася /частина друга статті 639 ЦК України/.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним /стаття 1055 ЦК України/.
Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію»-Закон за умовами якого електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.
Та за встановлених обставин Товариством зроблена пропозиція шляхом розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах, а ОСОБА_1 ідентифікувалася в такій системі та прийняла пропозицію шляхом надсилання електронного повідомлення і заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, а також підписала Кредитний договір використавши електронний підпис одноразовим ідентифікатором, що повністю узгоджується із положеннями статей 6, 8, 11, 12 цього Закону.
Встановивши зазначені обставини у справі, можна дійти висновку, що між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 укладено Кредитний договір, за умовами якого відповідачка зобов`язалася прийняти грошові кошти та повернути їх частинами у визначений договором строк, а також сплатити відповідні проценти у погодженому сторонами розмірі за користування такими кредитними коштами. Доказів повернення вказаних грошових сум кредитору у вигляді кредиту чи відсотків матеріали справи не містять.
Виходячи з викладеного, встановивши отримання відповідачкою тіла кредиту в сумі 10 890,00грн; що також підтверджується випискою з особового рахунку та не спростовано відповідачкою, – суд апеляційної інстанції приходить до висновку про наявність підстав для стягнення в примусовому порядку з боржника суми непогашеного тіла кредиту в розмірі 10890,00грн.
Крім того, у даній справі підтверджені обставини та дії позичальника щодо погодження останнім з Товариством умов про проценту ставку в певному розмірі та на умовах зазначених в письмових документах.
У кредитному договорі від 12 вересня 2024року зазначена стандартна процента ставка на рівні 1,0 % в день.
Паспорт споживчого кредиту в розділах «3. Основні умови кредитування з урахуванням побажань споживача» та «4. Інформація щодо орієнтовної реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача» містить інформацію щодо суми кредиту, строку договору і строку кредитування, а також розмір процентної ставки за користування кредитом в розмірі 366,00 % річних (1,0 % в день); та вказаний документ містить дату 12 вересня 2024року і електронний цифровий підпис  ОСОБА_1 .
Отже, умови кредитування щодо сплати процентів передбачені безпосередньо в Кредитному договорі від 12 вересня 2024року та Паспорті споживчого кредиту, що особисто підписані відповідачкою.
Вираження волі позичальника відбулось вчиненням певних дій, та суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що відсутні докази направленості волі та погодження сторони договору умов з приводу процентної ставки за кредитом, та умов з цього приводу відображених в Кредитному договорі та Паспорті споживчого кредиту.
Зміст зобов`язання в наведених Кредитному договорі та Паспорті споживчого кредиту викладено досить зрозуміло, оскільки системний аналіз Кредитного договору, наданого Товариством розрахунку та банківської виписки дає підстави для висновку про те, що справжня воля сторін договору зводилась до отримання коштів, які позичальник зобов`язаний повернути, із сплатою процентів за кредитним договором в розмірі та умовах погоджених сторонами.
Відповідно до вимог статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Матеріали справи містять належний та допустимий доказ, який підтверджує факт ознайомлення позичальника з умовами договору щодо розміру процентів за кредитним договором; наявні відомості про те, що саме ОСОБА_1 погодилася з умовами з приводу процентної ставки за кредитом; та Товариством доведені обставини, які давали можливість суду переконатись в тому з приводу яких відносин були складені Кредитний договір та Паспорт споживчого кредиту, та хто ознайомлений з викладеними в них умовами.
У постанові Верховного Суду від 02 грудня 2020року у справі № 284/157/17 зазначено: «Разом з тим суди не звернули уваги на те, що в матеріалах справи наявний підписаний відповідачем паспорт споживчого кредиту, в якому також визначені, у тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування».
Ураховуючи викладене, суд першої інстанції у порушення вимог статей 12, 81, 89 ЦПК України не врахував те, що оскільки сторонами було погоджено, зокрема процентну ставку, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, то суду слід було визначити й стягнути таку заборгованість відповідно до положень закону та підписаних відповідачкою Кредитного договору та Паспорту споживчого кредиту.
Підписавши Кредитний договір та Паспорт споживчого кредиту ОСОБА_1 відповідно до статей 3, 627 ЦК України добровільно погодилася на такі умови Кредитного договору, взяла на себе відповідні зобов`язання.
Крім того, з розрахунку заборгованості вбачається, що ОСОБА_1 отримала та використовувала кредитні кошти, далі неодноразово порушувала умови договору, бо не сплачувала обов`язкові платежі у встановлені строки, що і стало підставою для нарахування штрафних санкцій.
Відповідачка, ознайомившись зі змістом Кредитного договору та Паспортом споживчого кредиту, мала реальну можливість відмовитися від укладення останнього та на момент його підписання щодо спірних умов договору не заявляла, у подальшому виконувала його умови та покладені на неї договірні зобов`язання, сплачуючи кредит, в останнє 17 жовтня 2024року на суму 1 980,00грн, що свідчить про свідоме визнання нею умов договору.
Верховний Суд у постанові від 23 грудня 2020року у справі № 127/23910/14-ц вказав, що часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій є тією дією, яка свідчить про визнання ним боргу.
Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України.
Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України.
Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.
У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
З огляду на викладене, суд першої інстанції належним чином не дослідив надані Товариством докази видачі відповідачці кредиту, користування нею кредитними коштами, що доведено відповідним розрахунком, не врахував, що зазначені докази відповідачкою не спростовано, що є її, а не суду, процесуальним обов`язком.
Отже, в матеріалах справи наявні докази в підтвердження обставин щодо обґрунтованості нарахування процентів за кредитним договором та встановлені обставини дають підстав для висновку відмінного від того до якого дійшов суд першої інстанції.
Суд першої інстанції не відреагував на аргументи заявника стосовно достовірності та доказового значення Кредитного договору та Паспорту споживчого кредиту та помилково вважав, що зазначені документальні докази не впливають на правові висновки у даній справі щодо обґрунтованості вимог Товариства про стягнення з позичальника процентів за користування кредитними грошима в розмірі наведеному в розрахунку відповідно до погоджених сторонами умов.
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
Саме з такого розуміння вищезазначених обставин та норм матеріального права виходить апеляційний суд та вважає що суд першої інстанції в частині доводів що стали предметом апеляційного оскарження не виконав вимоги про законність та обґрунтованість рішення суду, висновки суду в частині позовних вимог, в задоволенні яких судом відмовлено здійснені з недотриманням норм матеріального права, що відповідно до статті 376 ЦПК України є підставою для задоволення апеляційної скарги, скасування заочного рішення Центрального районного суду міста Дніпра від 27 листопада 2025року та ухвалення нового судового рішення про задоволення позову та стягнення з  ОСОБА_1 на користь ТОВ «Авентус Україна» заборгованості за кредитним договором № 8278297 від 12 вересня 2024року в розмірі 22 651,20грн, яка складається із: заборгованості за тілом кредитом – 10 890,00грн; заборгованості по процентам за користування кредитом – 11 761,20грн.
Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи (пункти 1, 3 частини першої статті 376 ЦПК України).
Щодо судових витрат
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
За положеннями частин першої та тринадцятої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Приймаючи до уваги висновок апеляційного суду про задоволення позову, з відповідачки на користь Товариства підлягають стягненню судові витрати, що складаються із судового збору, сплаченого останнім за подачу позовної заяви та апеляційної скарги в загальному розмірі 6 056,00грн (2 422,40 + 3 633,60 = 6 056,00).
Керуючись статтями 259,268,374,376,381-384 ЦПК України, апеляційний суд
У Х В А Л И В:
Задовольнити апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна».
Заочне рішення Центрального районного суду міста Дніпра від 27 листопада 2025року скасувати.
Задовольнити позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» заборгованість за кредитним договором № 8278297 від 12 вересня 2024року в розмірі 22 651,20грн, яка складається із: заборгованості за тілом кредитом – 10 890,00грн; заборгованості по процентам за користування кредитом – 11761,20грн.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» судовівитрати, що складаються із судового збору в розмірі 6 056,00грн.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 05 травня 2026року.

Судді: