Справа № 931/675/23 	Головуючий у 1 інстанції: Кідиба Т. О. 	
Провадження № 22-ц/802/772/26  	  Доповідач: Федонюк  С. Ю.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 червня 2026 року        місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Федонюк С. Ю.,
суддів - Киці С. І., Осіпука В. В.,
з участю:
секретаря судового засідання – Губарик К. А.,
позивача – ОСОБА_1 ,
представника позивача – ОСОБА_2 ,
відповідача – ОСОБА_3 ,
представника відповідача – ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: Служба у справах дітей виконавчого комітету Зимнівської сільської ради Володимирського району Волинської області про позбавлення батьківських прав, за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 , поданою в її інтересах представником ОСОБА_2 , на рішення Локачинського районного суду Волинської області від 08 квітня 2026 року,
В С Т А Н О В И В:
У серпні 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду із даним позовом, обґрунтовуючи вимоги тим, що вона є бабусею по материнській лінії малолітньої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Вказувала, що з 24 травня 2019 року її донька ОСОБА_6 та відповідач ОСОБА_3 перебували у шлюбі, від якого в них народилася донька ОСОБА_7 . Сімейне життя між її донькою та відповідачем не склалось, сімейні стосунки були розірвані та контакти не підтримувались, рішенням від 18 листопада 2021 року шлюб між ними було розірвано. Позивачка вказувала, що ІНФОРМАЦІЯ_2 в автокатастрофі загинула її донька ОСОБА_6 і після смерті дочки внучка ОСОБА_5 проживає з нею за адресою: АДРЕСА_1 .
Позивач зазначала, що батько ОСОБА_3 самоусунувся від виховання своєї доньки, уникає контактів із дитиною, ухиляється від виконання батьківських обов`язків, не піклується про її фізичний і духовний розвиток, навчання, виховання, підготовку до самостійного життя. 
Вказує також, що до цього часу вона здійснює догляд за дитиною та утримує її, піклується про здоров`я та всебічний розвиток, повністю забезпечує дитину усім необхідним матеріально, тобто внучка перебуває на її повному утриманні. Батько дитину ніяк не підгримує, гроші на утримання дитини не надсилає. Рішенням суду від 10.06.2022 року з ОСОБА_3 було стягнуто аліменти на утримання доньки ОСОБА_7 до досягнення нею повноліття. ОСОБА_3 не сплачував аліменти тривалий час, ухилявся від виконання батьківських обов`язків з утримання дитини, проте 08.09.2023 року сплатив борг за аліментами на картку її покійної доньки та знову не проявляє ініціативи щодо утримання дитини.
Позивач вказувала, що має необхідні кошти для утримання дитини, веде господарство та має 13 га землі в своєму обробітку. До того ж, матеріально їй допомагає її син ОСОБА_8 , який виконує обов`язок із захисту Батьківщини у зв`язку зі збройною агресією російської федерації. Також з нею проживає її мати ОСОБА_9 , яка отримує пенсію.
Покликалась на те, що ОСОБА_3 зловживає спиртними напоями, позаяк декілька раз приїжджав провідати дитину у стані алкогольного сп`яніння, дебоширив, лаявся нецензурними словами, погрожував забрати дитину. 
З даного приводу вона зверталась до Служби у справах дітей виконавчого комітету Зимнівської сільської ради з заявою щодо участі бабусі у вихованні малолітньої ОСОБА_5 . Було надано висновок про доцільність участі батька у житті дитини, налагодження контактів з донькою. Проте, батько за її місцем проживання з`явився декілька разів, з донькою контакту не налагодив та більше участі у житті дитини не брав.
У зв`язку наведеним та враховуючи ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків щодо виховання доньки, для забезпечення найважливіших інтересів дитини, ОСОБА_1 просила суд позбавити батьківських прав ОСОБА_3  відносно його малолітньої доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Рішенням Локачинського районного суду Волинської області від 08 квітня 2026 року в задоволенні позову відмовлено.
Не погодившись із даним рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій покликається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, оскільки суд не дослідив належно зібрані у справі докази та не надав їм належної правової оцінки.
Звертає увагу на те, що фактична відсутність батька в житті дитини та свідоме обрання ним умов, за яких він не бере участі у вихованні дитини, свідчить про ухилення від виконання батьківських обов`язків. Вважає за необхідне звернути увагу суду на суттєві обставини, які випливають із наданої суду характеристики дитини. Зокрема, у висновку прямо зазначено, що дитина ОСОБА_5 не ідентифікує відповідача як свого батька, а сприймає його як сторонню особу - «дядю». Такий факт не може бути розцінений інакше, ніж як свідчення відсутності належної участі батька у вихованні дитини, систематичного спілкування, емоційного зв`язку та виконання батьківських обов`язків. Фактично це підтверджує, що відповідач тривалий час самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків, передбачених законодавством України.
Вказує, що активізація поведінки батька відбулася лише нещодавно та має епізодичний характер, що не може свідчити про належне виконання ним батьківських обов`язків протягом попереднього тривалого періоду. Навпаки, це підтверджує його тривалу бездіяльність та самоусунення від участі у вихованні дитини. Вважає, що такі поодинокі візити до закладу дошкільної освіти не можуть замінити повноцінної участі батька у житті дитини, формування емоційного зв`язку, турботи, щоденного піклування та відповідальності за її розвиток і благополуччя.
Звертає увагу суду на наявний у справі висновок Науково-дослідного інституту судових експертиз та права № 720/26 від 10.02.2026 року, складений за результатами проведення судово-психологічної експертизи стосовно ОСОБА_5 . Експертизою підтверджено наявність стійкої емоційної прив`язаності дитини до бабусі, яка фактично забезпечує її догляд, виховання та психологічну підтримку, що свідчить про відсутність сформованого емоційного зв`язку між дитиною та батьком, що є прямим наслідком його тривалої бездіяльності та невиконання батьківських обов`язків.
Вважає, що висновок суду про те, що ОСОБА_3 не може бути позбавлений батьківських прав, є хибним.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
Згідно із частинами 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Заслухавши пояснення сторін, їх представників, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що в ході розгляду справи не встановлено обставин, які би свідчили про те, що ОСОБА_3 самоусунувся від виконання своїх обов`язків з виховання дитини, яка після смерті матері залишилася проживати з бабусею. Також суд, надавши оцінку доказам у справі в їх сукупності, врахувавши, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківські обов`язки, з урахуванням обставин справи та з метою забезпечення найкращих інтересів дитини, вважав за доцільне зберегти зв`язки ОСОБА_5 із батьком, надавши відповідачу можливість налагодити належний контакт з дитиною, та дійшов висновку про відсутність виняткової ситуації, яка би викликала необхідність позбавити відповідача ОСОБА_3 батьківських прав, а відтак, суд дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.
З таким висновком суду першої інстанції повністю погоджується колегія суддів апеляційного суду.
Оскаржуване судове рішення відповідає принципам і завданням цивільного судочинства, а також вимогам статті 263 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, відтак, на думку колегії суддів, апеляційна скарга до задоволення не підлягає.
Предметом позову у цій справі є позбавлення батьківських прав відповідача відносно його малолітньої доньки. Правовою підставою позову позивачка (бабуся дитини) визначила пункт 2 частини першої статті 164 СК України, відповідно до якого батько може бути позбавлений батьківських прав, якщо він ухиляється від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини.
Оскільки будь-який спір стосовно дитини повинен вирішуватися з урахуванням та якнайкращим забезпеченням інтересів дитини, ключовим у цій справі є питання про те, що відповідатиме найкращим інтересам  ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - збереження правового зв`язку з біологічним батьком ОСОБА_3 (відповідачем у справі) чи втрата останнім особистих немайнових прав щодо дитини та припинення обов`язку з її виховання. 
Судом першої інстанції встановлено, що 24 травня 2019 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_3 було укладено шлюб. За час перебування у шлюбі в них ІНФОРМАЦІЯ_3 народилася донька ОСОБА_5 , що підтверджуються копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 28.11.2019 року (а.с. 8 т.1).
Заочним рішенням Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 18.11.2021 року шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_3 було розірвано (а.с. 13 т.1).
ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 померла, що підтверджуються копією свідоцтва про її смерть серії НОМЕР_2 від 27.10.2022 року (а.с. 11 т.1).
З матеріалів справи встановлено, що з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_6 стягувались аліменти на утримання дочки ОСОБА_5 , і згідно із довідкою головного державного виконавця Шмідт О. О. станом на 24.10.2022 року заборгованість зі сплати аліментів становила 3545,88 грн (а.с. 12 т.1).
Після смерті матері малолітня ОСОБА_5 залишилася проживати з бабусею ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , де й зареєстрована, що підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання, виданою Війницькою сільською радою № 1465 від 28.11.2019 року (а.с. 9 т.1).
Згідно з характеристикою, виданою старостою Війницької сільської ради, ОСОБА_3 проживає в АДРЕСА_2 . Зарекомендував себе з позитивної сторони. Ввічливий, добрий, має багато друзів, врівноважений. При потребі допомагає односельчанам, конфліктів не має. Бере участь у громадському житті. Зі сторони громади претензій та зауважень до нього немає (а.с. 62 т.1).
Як убачається із довідки Служби у справах дітей виконавчого комітету Зимнівської сільської ради Володимир-Волинського району Волинської області від 07.11.2022 року №1249/13/2-22, відповідач є єдиним законним представником малолітньої доньки ОСОБА_5 у зв`язку із смертю матері дитини ОСОБА_6 (а.с.173 т.1).
Відповідно до характеристики дитини ОСОБА_5 , яка відвідує ЗДО «Пізнайко», що надана психологом ОСОБА_10 13.06.2023 року, вбачається, що, перенісши травматичний досвід – смерть матері, ОСОБА_7 виявляє стійкість та високу адаптивність, що є заслугою бабусі. Через незначну кількість контактів та спілкування з батьком, ОСОБА_7 не ідентифікує ОСОБА_11 як свого батька. Він для неї дядя. Зазначає, що вилучення дитини із звичного середовища та від емоційно близької людини, може призвести до психоемоційної травматизації та нервових порушень. Потрібно збільшувати кількість та тривалість проведеного часу з батьком поступово від кількох годин до повного дня та з процесом спільної ночівлі і поступове перебування у межах проживання батька (а.с. 24 т.1).
Із довідки ЗДО «Пізнайко» від 13.11.2023 року № 8/01-27 вбачається, що малолітня ОСОБА_5 відвідує заклад, її зарахування відбулось на підставі заяви бабусі ОСОБА_1 . До закладу її приводить бабуся, батько почав навідуватись до дитячого садка з бажанням побачити дитину з 25.09.2023 року (а.с. 100 т.1).
Як видно з матеріалів справи, судові спори між цими ж сторонами – бабусею та батьком дитини, пов`язані з правом опіки та порядку виховання і спілкування щодо дитини , існують тривалий час.
Відповідно до рішення Локачинського районного суду Волинської області від 02.11.2023 року у справі № 154/4/23, що набрало законної сили згідно із постановою Волинського апеляційного суду від 29.02.2024 року, в позові ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Служба у справах дітей виконавчого комітету Зимнівської сільської ради Волинської області, про встановлення опіки над малолітньою дитиною без позбавлення батьківських прав, було відмовлено (а.с.56-63 т.2).
Рішенням суду встановлено, що після смерті матері ОСОБА_6 . 24.10.2022 року батько ОСОБА_3 вже 01.11.2022 року звернувся до Служби у справах дітей виконавчого комітету Зимнівської сільської ради із заявою щодо сприяння у поверненні йому, як батькові, малолітньої доньки, приходив до дитини із психологом та працівниками Служби, потім намагався відвідати дитину в дитячому садку. Також зустрічі батька з дитиною підтверджуються наданими суду самою бабусею та оглянутими в судовому засіданні відео матеріалами, за життя матері, сплачував аліменти на утримання дитини.
Зі змісту висновку комісії з питань захисту прав дітей при виконавчому комітеті Зимнівської сільської ради від 21.11.2022 року №9 слідує, що розглянувши подані заяви ОСОБА_3 від 01.11.2022 року щодо сприяння органу опіки та піклування у поверненні малолітньої доньки ОСОБА_5 та бабусі ОСОБА_1 від 10.11.2022 року щодо її участі у вихованні малолітньої ОСОБА_5 , було рекомендовано батькові брати участь у вихованні та спілкуванні з дочкою, налагодити контакт зі своєю малолітньою донькою та здійснювати безпосередню участь у вихованні своєї доньки за фактичним місцем проживання останньої, зустрічі проводити в присутності практичного психолога та спеціалістів Служби. Бабусі ОСОБА_1 рекомендовано не створювати перешкод батькові, який проживає окремо, щодо налагодження та прийняття участі у вихованні малолітньої доньки (а.с. 224, 225 т.1).
А згідно із висновком №12 від 14.12.2022 року комісія з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Зимнівської сільської ради, виходячи виключно з інтересів малолітньої ОСОБА_5 , 22.11.2019 року, встановила та рекомендувала батькові ОСОБА_3 відповідно до ст.163 Сімейного кодексу України звернутися до суду з позовом про відібрання малолітньої дитини від будь-якої особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду (а.с. 226, 227 т.1).
Згідно із актом обстеження умов проживання від 08.11.2023 року, яке було проведено комісією Затурцівської сільської ради за адресою: АДРЕСА_2 , встановлено, що умови проживання належні, в будинку чисто, прибрано, ОСОБА_3 має свою кімнату з окремим входом, яка облаштована меблями, для дитини придбано дитяче ліжко в розібраному стані. Наявне підсобне господарство, де утримуються свійські тварини, корови, свині, птиця. У ОСОБА_3 наявна особиста земельна ділянка площею 1 га. У будинку зроблений косметичний ремонт. Присадибна ділянка впорядкована. Зі слів ОСОБА_3 , він працює заготівельником молока, підробляє на сезонних роботах, хоче спілкуватись із дочкою, відвідує її в дошкільному закладі, проте працівники ДНЗ не дозволяють йому бачитись із нею. Також перешкоди у спілкуванні з дитиною за місцем її проживання чинить бабуся ОСОБА_1 (а.с. 232-233 т.1).
Відповідно до постанови про закінчення виконавчого провадження від 12.03.2024 року про стягнення з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_6 аліментів на утримання дочки ОСОБА_5 виконавче провадження закінчено у зв`язку зі смертю стягувача. Заборгованість з аліментів становила 1545,88 грн (а.с. 80 т.2).
ОСОБА_3 відповідно до договору від 06.06.2023 року з АТ КБ «Приватбанк» вніс грошові суми на рахунок, вклад "Джуніор"(Аліменти), і банк зобов`язується виплатити їх з відсотками, та на умовах, встановлених договором. З 22.11.2037 року всі права на розпорядження сумою вкладу переходять до ОСОБА_5 (а.с. 82, 83 т.2).
Судом також установлено, що в провадженні Володимирського міського суду Волинської області перебуває цивільна справа №154/795/23 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Служба у справах дітей виконавчого комітету Зимнівської сільської ради Волинської області, про відібрання дитини - малолітньої ОСОБА_5 (а.с.55-56 т.2). В межах цієї справи на виконання ухвали суду висновком комісії з питань захисту прав дітей при виконавчому комітеті Зимнівської сільської ради від 14.11.2023 року №19 ОСОБА_3 визначено участь у спілкуванні з дочкою ОСОБА_5 відповідно до встановленого графіку спілкування на території ЗДО "Пізнайко" без присутності бабусі та з урахуванням емоційного стану дитини, а бабусі ОСОБА_1 та працівникам ЗДО рекомендовано не здійснювати перешкод батькові в спілкуванні з дочкою та налагодженні контакту між ними (а.с. 99 т.2). 
Відповідно до довідки та характеристики Зимнівської сільської ради ОСОБА_1 проживає у АДРЕСА_1 . Здійснює догляд за престарілою матір`ю, займається веденням сільського господарства та вихованням онуки ОСОБА_5 . Громадського порядку не порушує, ввічлива, користується авторитетом серед односельчан (а.с. 103, 104 т.2).
Як убачається з листа Волинської обласної прокуратури № 50-1742вих-24 від 19.07.2024 року, за фактом поданої ОСОБА_1 заяви про вчинення ОСОБА_3 економічного насильства, що кваліфіковано за ч.1 ст. 164 КК України, провадження закрито у зв`язку із відсутністю в його діянні складу кримінального правопорушення (а.с.145 т.2). 
Згідно із висновком Комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Зимнівської сільської ради, затвердженим рішенням виконкомом сільської ради від 17.06.2024 року №66, ОСОБА_3 характеризується лише з позитивної стороної, прагне брати безпосередню участь у вихованні своєї доньки, в його діях прослідковується заінтересованість у збереженні родинних відносин із нею, а позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, тому комісія вважає недоцільним позбавлення його батьківських прав відносно доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.120-122 т.2). 
Висновком науково-дослідного інституту судових експертиз та права № 720/26 від 10.02.2026 року, складеним за результатами проведення судово-психологічної експертизи стосовно ОСОБА_5 , серед іншого встановлено, що у ОСОБА_5 емоційної прив`язаності до батька немає. Це пояснюється тим, що в житті дівчинки певний період часу батько активної участі не приймав. ОСОБА_12 прив`язаність дитина має до бабусі. Стабільна безпечна територія для малолітньої Лілії - це спільне проживання з бабусею і це закономірно, адже вона разом з мамою проживала на цій території.
Крім того, у висновку наголошено, що стабільним та безпечним середовищем для малолітньої дитини є її проживання разом із бабусею, що є закономірним з огляду на те, що дитина тривалий час проживала на цій території разом із матір`ю, а після настання трагічних обставин саме бабуся забезпечила безперервність її життєвого укладу. 
ОСОБА_5 висловила бажання проживати разом з бабусею. Однак батько має приймати участь у вихованні доньки. Дівчинка у пубертатному періоді сама визначить, з ким їй проживати та на якій території, без психологічного насилля. 
На даний час необхідно не травмувати дитячу психіку та не ставити питання, з ким вона бажає проживати. Силовий метод проживання дитини з батьком, стане для неї психологічним та психічним насиллям, відповідно і психотравмою раннього дитячого періоду (а.с. 49-60 т.4).
Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Захист інтересів дитини знаходиться в одній площині поряд з такими фундаментальними правовими цінностями, як життя, здоров`я, свобода, безпека, справедливість. Захист інтересів дитини, її виховання обома батьками є запорукою становлення сильної держави, правового суспільства, оскільки зростаючи дитина перетворюється на правового партнера дорослих членів суспільства.
Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини 1989 року передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
У частині першій статті 9 зазначеної Конвенції визначено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і потрібно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
Водночас, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. 3 метою гарантування і сприяння здійсненню прав, викладених у цій Конвенції, Держави-учасниці надають батькам і законним опікунам належну допомогу у виконанні ними своїх обов`язків по вихованню дітей та забезпечують розвиток мережі дитячих установ. Держави-учасниці вживають всіх необхідних заходів для забезпечення того, щоб діти, батьки яких працюють, мали право користуватися призначеними для них службами й установами по догляду за дітьми (стаття 18 Конвенції про права дитини).
Забезпечення найкращих інтересів дитини - це дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити (абзац четвертий частини першої статті 1 Закону України «Про охорону дитинства»).
На необхідності дотримання вказаного принципу неодноразово наголошено у практиці ЄСПЛ, яка застосовується судами України на підставі частини четвертої статті 10 ЦПК України та положень Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» . При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», п. 100).
Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. 
Відповідно до рішення ЄСПЛ від 10 вересня 2019 року у справі «Странд Лоббен та інші проти Норвегії», як правило, найкращі інтереси дитини вимагають, з одного боку, щоб зв`язки дитини з її сім`єю підтримувалися, за винятком випадків, коли сім`я виявилася особливо непридатною для життя та розвитку дитини, оскільки порушення сімейних зв`язків означає від`єднання дитини від її коріння. З цього слідує, що сімейні зв`язки можуть бути розірвані лише за вкрай виняткових обставин і що має бути зроблено все для збереження особистих відносин та відновлення сім`ї.
У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року ЄСПЛ наголосив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58).
На батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві. 
Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист (частини дев`ята-десята статті 7 СК України).
Обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини визначені статтею 150 СК України.
Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності (частина перша статті 155 СК України).
Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею (частина друга статті 15 Закону України «Про охорону дитинства»), незалежно від того, чи перебувають батьки у шлюбі. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (стаття 141 СК України).
Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти.
Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення й розвитку; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до дитини та її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти тощо (постанова Верховного Суду від 06 травня 2020 року у справі № 753/2025/19).
Виходячи з тлумачення змісту пункту 2 частини першої статті 164 СК України, ухилення від виконання обов`язків щодо виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Однак, позбавлення батьківських прав є винятковим заходом, який тягне за собою істотні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.
Правовий висновок про те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків, викладено, зокрема, у постановах Верховного Суду від 29 липня 2021 року у справі № 686/16892/20, від 03 серпня 2022 року у справі № 306/7/20, від 07 грудня 2022 року у справі № 562/2695/20, від 11 січня 2023 року у справі № 461/7447/17, від 06 вересня 2023 року у справі № 545/560/21 .
За загальним правилом, доведення обставин свідомого, умисного ухилення одного з батьків від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останнього батьківських прав, покладено на позивача.
Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
У справах про позбавлення батьківських прав, яке є крайнім заходом, закріплений стандарт «достатніх та переконливих доказів», який означає, що докази, надані стороною, повинні бути достатніми для переконання суду у наявності підстав для позбавлення батьківських прав. Цей стандарт доказування є вищим, ніж «вірогідність доказів» (постанова Верховного Суду від 30 вересня 2025 року у справі № 594/837/24).
Верховний Суд неодноразово вказував на те, що зверненню до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має передувати виважена та ґрунтовна підготовка, збір необхідної доказової бази, адже більшість чинників, які є підставою для прийняття позитивних рішень у вказаних категоріях справ, мають оціночний характер, залежать від конкретних обставин справи та особистості учасників цих правовідносин (постанови від 18 лютого 2021 року у справі № 645/920/19, від 07 лютого 2022 року у справі № 759/3554/20, від 12 лютого 2024 року у справі № 202/1931/22, від 19 лютого 2025 року у справі № 182/3090/22, від 18 березня 2026 року у справі № 466/12944/23).
На переконання колегії суддів, суд першої інстанції надав належну правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам у їх сукупності і не встановив підстав для застосування до ОСОБА_3 такого крайнього, виключного і надзвичайного способу впливу, як позбавлення його батьківських прав відносно його доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Зокрема, судом першої інстанції правильно встановлено, що відповідач проживає окремо від дочки, мешкає та працює в іншому населеному пункті. При цьому, з наданих доказів також установлено, що відповідачу чиняться перешкоди з боку бабусі дитини ОСОБА_1 щодо його участі у житті дочки. Також доведено, що він після смерті матері дитини здійснював відповідні активні дії щодо наведення контакту з донькою, намагався забрати її до себе, однак, з метою найменшої психологічної травматизації дитини, не вчиняв жодних силових дій щодо відібрання дитини в бабусі. 
Тобто, у матеріалах справи наявні об`єктивні докази, які пояснюють причини неналежної участі відповідача у вихованні дочки. 
Також не встановлено обставин, що негативно характеризують особу відповідача та могли би свідчити про його антигромадський спосіб життя, як про це зазначала позивачка, чи шкідливий вплив на дитину.
Суд не встановив обставин остаточного й свідомого ухилення батька від виконання своїх батьківських обов`язків. Навпаки, матеріали справи містять докази намагання ОСОБА_3 відновити зв`язок з донькою, участі в її житті, про що, зокрема, свідчить і його звернення до суду з позовом про відібрання дитини.
Наведені доводи позивачки в апеляційній скарзі не свідчать про винне ухилення батька від виконання своїх батьківських обов`язків, а тому розрив із ним сімейних відносин не відповідає інтересам дитини.
Отже, у цій справі позбавлення батьківських прав відповідача відносно дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не відповідає її якнайкращим інтересам, оскільки обставини ухилення батька від виконання своїх батьківських обов`язків не знайшли свого достатнього підтвердження, що спростовує доводи апеляційної скарги.
Апеляційний суд вважає, що питання щодо належного виховання дитини можна вирішити за допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до роз`єднання дитини з батьком, оскільки наслідком позбавлення батьківських прав, як виняткового заходу, є істотні правові наслідки як для батька, так і для дитини. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батька у кращу сторону неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків.
Подібні правові висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 21 травня 2025 року у справі № 645/1592/24, від 10 червня 2026 року у справі №755/12340/25.
Щодо покликань в апеляційній скарзі на відношення дитини до батька, колегія суддів зазначає наступне.
Статтею 3 Європейської Конвенції про здійснення прав дітей 1996 року визначено право дитини, яка внутрішнім законодавством визнається такою, що має достатній рівень розуміння, під час розгляду судовим органом справи, що стосується її, має право бути поінформованою та висловити свою думку під час розгляду справи. 
Думка дитини може бути висловлена: у письмових доказах (висновках органів опіки та піклування, спеціалістів тощо); електронних доказах (відео-, аудіоматеріалах); висновках психологічної експертизи; показаннях самої дитини, присутньої в залі судового засідання або з використанням режиму відеоконференції (постанови Верховного Суду від 16 лютого 2024 року у справі № 465/6496/19, від 14 березня 2025 року у справі № 527/955/24, від 18 лютого 2026 року у справі № 757/33649/24-ц).
Таким чином, право дитини бути заслуханою може бути реалізовано у різний спосіб (в судовому та позасудовому порядку). 
Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси (частина друга, частина третя статті 171 СК України). 
Однак, в даній справі спір вирішується щодо батька дитини 6-річного віку (на час подачі позову дитині було лише 4 роки).
Надані в суді першої інстанції пояснення свідків та висновки експертизи містять неоднозначні висновки щодо відношення дитини до батька (відповідача), які полягають у її ставленні до батька як з позитивом, так і нейтрально.
Верховний Суд звертав увагу на те, що думка дитини не є єдиною підставою, яка враховується при вирішенні питання про позбавлення батьківських прав, оскільки її думка не завжди може відповідати її інтересам, може бути висловлена під впливом певних зовнішніх факторів, яким вона в силу малолітнього віку неспроможна надавати правильну оцінку, чи інших можливих факторів впливу на неї (постанови Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 705/3040/18, від 29 березня 2023 року у справі № 754/7526/21, від 26 квітня 2023 року у справі № 520/17217/13-ц, від 02 серпня 2023 року у справі № 707/1704/21).
З огляду на викладене колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав щодо доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Інші наведені в апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження в суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах закону, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Отже, доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права не знайшли свого підтвердження, а тому не є підставою для скасування законного і справедливого судового рішення.
Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 , подану в її інтересах представником ОСОБА_2 , залишити без задоволення.
Рішення Локачинського районного суду Волинської області від 08 квітня 2026 року в даній справі залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Головуючий-суддя
Судді: