ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
РІШЕННЯ 
27 квітня 2026 року 	Справа № 280/11084/25 м.Запоріжжя	
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Сацького Р.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу
за позовом – ОСОБА_1 
до – Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області
про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:
18 грудня 2025 року до Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі по тексту – позивач, ОСОБА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі по тексту – відповідач, Управління), в якій позивач просить суд:
- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного Фонду України в Запорізькій області щодо незарахування періоду з 01.09.1991 по день звернення до суду з цим позовом до загального страхового стажу ОСОБА_1 у подвійному розмірі відповідно до статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення»;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області зарахувати період з 01.09.1991 по день звернення до суду з цим позовом до мого загального страхового стажу у подвійному розмірі відповідно до статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та здійснити перерахунок і виплату ОСОБА_1 перерахованої пенсії з урахуванням раніше виплачених сум в межах шестимісячного строку звернення до суду з цим позовом.
В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначає, що з 06.12.2024 позивачу призначена пенсія за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року № 1058-IV (далі – Закон № 1058-IV). Втім, при призначенні пенсії, відповідачем не було враховано страховий стаж позивача за період з 01.09.1991 по теперішній час у подвійному розмірі у відповідності до статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-XII (далі – Закон №1788-XII). Вважає, що вказаними діями відповідач порушив законні права та інтереси позивача, оскільки вони ґрунтуються на безпідставних мотивах і не відповідають критеріям правомірності, визначеним ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України). Просить позов задовольнити.
Ухвалою суду від 22.12.2025 відкрито провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.
06.01.2026 відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому заперечує проти задоволення позовних вимог та зазначає, що відповідно до статті 60 Закону №1788-XII робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах (відділеннях) лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у психіатричних закладах охорони здоров`я зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі. До страхового стажу для обчислення розміру пенсії періоди роботи після 01.01.2004 року зараховуються на загальних підставах, тобто в одинарному розмірі, оскільки пільговий порядок обчислення стажу роботи, передбачений законодавством, що діяло раніше, за період з 1 січня 2004 року застосовується виключно в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах та за вислугу років. Виходячи з вищевикладеного, вважає, що дії відповідача не суперечать чинному законодавству України, тому підстави для задоволення вимог позивача відсутні. Просить відмовити у задоволенні позову. 
На підставі матеріалів справи суд встановив такі обставини.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Запорізькій області, з 06.12.2024 отримує пенсію за віком на пільгових умовах. 
Згідно з розрахунком стажу по пенсійній справі № 923260157729 підтверджується, що до страхового стажу позивача у розмірі 34 років 3 місяці 1 день враховано в одинарному розмірі періоди її роботи з 01.12.2005 по 21.03.2017, з 10.04.2017 по 17.04.2022 як робота за Списком №2.
Згідно із записами трудової книжки позивача НОМЕР_1 від 21.08.1990, судом встановлено:
- запис №5: 02.08.1993 прийнята на посаду медичної сестри палатої відділення інтенсивної терапії для центру кардіохірургії, підстава – наказ №150-О від 02.08.1993;
- запис №6: 01.09.1994 переведено на посаду медичної сестри палатної центру мікрохірургії ока, підстава – наказ №169-О від 01.09.1994;
- запис №10: 01.12.2005 прийнята на посаду сестри медичної палатної в Комунальну установу «Запорізький обласний протитуберкульозний клінічний диспансер», підстава – наказ №327/л від 01.12.2005;
- запис №11: 17.04.2007 підтверджено право на пільгове пенсійне забезпечення за Списком №2 згідно атестації робочих місць за умовами праці, підстава – наказ №080 від 17.04.2017;
- запис №14: 17.04.2012 підтверджено право на пільгове пенсійне забезпечення за Списком №2 згідно атестації робочих місць за умовами праці, підстава – наказ №74 від 17.04.2012;
- запис №16: 10.04.2017 прийнята на посаду сестри медичної палатної в Комунальну установу «Запорізький обласний протитуберкульозний клінічний диспансер» Запорізької обласної ради, підстава – наказ №86/л від 07.04.2017;
- запис №17: 18.04.2017 підтверджено право на пільгове пенсійне забезпечення за Списком №2 згідно атестації робочих місць за умовами праці, підстава – наказ №92 від 18.04.2017;
- запис №18: 01.03.2020 Комунальна установа «Запорізький обласний протитуберкульозний клінічний диспансер» Запорізької обласної ради припинила діяльність шляхом перетворення у Комунальне некомерційне підприємство «Запорізький регіональний фтизіопульмонологічний клінічний лікувально-діагностичний центр» Запорізької обласної ради, підстава – рішення облради №9 від 27.02.20;
- запис №19: 01.04.2020 переведено на посаду сестри медичної палатної у легенево-хірургічне відділення у зв`язку зі змінами у штатному розписі, підстава – наказ №9/о від 11.03.2020;
- запис №20: 18.04.2022 не підтверджено право на пільгове пенсійне забезпечення за Списком №2 згідно атестації робочих місць за умовами праці, підстава – наказ №55 від 18.04.2022.
Відповідно до Довідки від 18.12.2024 за № 13336, виданої Комунальним некомерційним підприємством «Запорізька обласна клінічна лікарня» Запорізької обласної ради, позивачка дійсно працювала в Комунальному некомерційному підприємстві «Запорізька обласна клінічна лікарня» Запорізької обласної ради. Прийнята 02.08.1993 на посаду медичної сестри палатної відділення інтенсивної терапії для центру кардіохірургії, 01.09.1994 переведена на посаду медичної сестри палатної центру мікрохірургії ока. Відповідно до статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та наказу МОЗ України за №303 від 08.10.1997 робота в реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі. 
Відповідно до Довідки від 21.11.2024 за №06/08/229, виданої Комунальним некомерційним підприємством «Запорізький регіональний фтизіопульмонологічний клінічний лікувально-діагностичний центр» Запорізької обласної ради, позивач дійсно працює на посаді сестри медичної палатної КУ «Запорізький обласний протитуберкульозний клінічний диспансер» з 01.12.2005 по 21.03.2017 та з 10.04.2017 по теперішній час. Відповідно до статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» робота в протитуберкульозних закладах охорони здоров`я зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі, тому ОСОБА_1 має право на цю пільгу. Перейменування установи: 1. "Комунальна установа "Запорізький обласний протитуберкульозний клінічний диспансер" Запорізької обласної ради припинила свою діяльність шляхом перетворення в комунальне некомерційне підприємство «Запорізький регіональний фтизіопульмонологічний клінічний лікувально-діагностичний центр» Запорізької обласної ради. Підстава: рішення Запорізької обласної ради від 12.12.2019 № 24 та від 27.02.2020 №9. 
Позивач вважає, що відповідач протиправно не зарахував періоди її роботи з 01.09.1991 по день звернення до суду з позовом до страхового стажу для обчислення пенсії за віком у подвійному розмірі відповідно до статті 60 Закону №1788-XII, у зв`язку з чим звернулася до суду з даним позовом.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке.
За приписами ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст.46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбаченим законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом № 1788-XII та Законом № 1058-IV.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 8 Закону № 1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.
За визначеннями, наведеними у ст. 1 Закону № 1058-IV, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески; страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше, надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
Приписами ч. 1-3 ст. 24 Закону № 1058-IV визначено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. До страхового стажу для обчислення розміру пенсії за віком, з якого обчислюється розмір пенсії по інвалідності або у зв`язку з втратою годувальника, крім наявного страхового стажу, зараховується також на загальних підставах відповідно період з дня встановлення інвалідності до досягнення застрахованою особою віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону, та період з дня смерті годувальника до дати, коли годувальник досяг би віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Страховий стаж обчислюється в місяцях. Неповний місяць роботи, якщо застрахована особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню або брала добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови, що сума сплачених за цей місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.
Як зазначено у ч. 4 ст. 24 Закону № 1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Крім того, за правилами пункту 16 Розділу XV «Прикінцеві положення» цього Закону до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.
Відповідно до статті 60 Закону №1788-XII робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у психіатричних закладах охорони здоров`я зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.
Таке право на зарахування стажу в подвійному розмірі, передбачене ст. 60 Закону №1788-ХІІ, не пов`язано із набранням чинності Законом № 1058-IV. При цьому, для зарахування медичному працівнику стажу у подвійному розмірі необхідно враховувати саме специфіку місця роботи працівника, а не посади, що він обіймав.
Наказом Міністерства охорони здоров`я України №303 від 8 жовтня 1997 року проведено реорганізацію анестезіологічної служби у складі лікувально-профілактичних закладів охорони здоров`я. Замість відділень (груп) анестезіології реанімації та відділень реанімації і інтенсивної терапії були створені анестезіологічні відділення або відділення анестезіології, анестезіологічні відділення з ліжками (палатами) для інтенсивної терапії, анестезіологічні групи, відділення інтенсивної терапії, вузькоспеціалізовані відділення інтенсивної терапії.
Згідно роз`яснення, наданого Міністерством охорони здоров`я і Міністерства праці та соціальної політики України у листах від 28 травня 2002 року №10.02.11/450 та від 21 червня 2002 року №02-886з-08, період роботи працівників у відділеннях анестезіології та інтенсивної терапії зараховуються до стажу у подвійному розмірі, як це передбачено статтею 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
Крім того, згідно зі статтею 1 Закону України від 06.04.2000 № 1645-III «Про захист населення від інфекційних хвороб», інфекційні хвороби - це розлади здоров`я людей, що викликаються живими збудниками (вірусами, бактеріями, рикетсіями, найпростішими, грибками, гельмінтами, кліщами, іншими патогенними паразитами), продуктами їх життєдіяльності (токсинами), патогенними білками (пріонами), передаються від заражених осіб здоровим і схильні до масового поширення.
За приписами статті 7 цього Закону, лікування хворих на інфекційні хвороби може проводитися в акредитованих у встановленому законодавством порядку державних і комунальних спеціалізованих закладах (відділеннях) охорони здоров`я та клініках наукових установ, а також в акредитованих закладах охорони здоров`я, заснованих у встановленому законодавством порядку на приватній формі власності. Лікуванням хворих на інфекційні хвороби можуть займатися особи, які мають, медичну освіту та відповідають кваліфікаційним вимогам, установленим центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я, у тому числі особи, які в установленому порядку займаються приватною медичною практикою.
Відповідно до пунктів 7 і 12 статті 1 Закону України від 05.07.2001 №2586-ІІІ «Про протидію захворюванню на туберкульоз» (далі - Закон № 2586-ІІІ, який втратив чинність 11.02.2024 на підставі Закону України № 3269-IX від 14.07.2023 «Про подолання туберкульозу в Україні»):
протитуберкульозні заклади - лікувально-профілактичні заклади охорони здоров`я (протитуберкульозні диспансери, лікарні, санаторно-курортні, інші заклади) чи їх структурні підрозділи, в яких надається медична допомога хворим на туберкульоз. Перелік протитуберкульозних закладів затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я;
туберкульоз - соціально небезпечна інфекційна хвороба, що викликається мікобактеріями туберкульозу.
Відповідно до частини першої статті 10 Закону № 2586-ІІІ, медична допомога хворим на туберкульоз надається амбулаторно або в умовах стаціонару протитуберкульозного закладу відповідно до галузевих стандартів надання медичної допомоги та стандарту інфекційного контролю за захворюванням на туберкульоз.
Наказом Міністерства охорони здоров`я від 16.07.2009 №514 затверджено «Перелік туберкульозних закладів», в якому міститься: розділ 1. Лікувально-профілактичні заклади, пункт 1.1 Лікарняні: Медичний центр (фтизіатричний, фтизіопульмонологічний); Територіальне медичне об`єднання (протитуберкульозне, фтизіатричне); Протитуберкульозний диспансер; Туберкульозна лікарня ( у т.ч. дитяча); Лікарня "Хоспіс" для хворих на туберкульоз.
Отже, протитуберкульозний диспансер та медичний центр (фтизіатричний, фтизіопульмонологічний) належать до закладу охорони здоров`я, в якому надається медична допомога хворим на туберкульоз, що є інфекційною хворобою, а тому робота у такому медичному закладі має бути зарахована до стажу роботи у подвійному розмірі.
Аналогічні висновки викладено в постанові Верховного суду від 27.04.2023 у справі №160/14078/22.
У Статуті Комунального некомерційного підприємство «Запорізький регіональний фтизіопульмонологічний клінічний лікувально-діагностичний центр» Запорізької обласної ради (у загальному доступі за посиланням https://zor.gov.ua/komunalna-vlasnist/komunalna-ustanova-zaporizkyy-oblasnyy-protytuberkuloznyy-klinichnyy-dyspanser) передбачено, що основною метою діяльності Центру є надання дорослому та дитячому населенню висококваліфікованої протитуберкульозної допомоги, спрямованої на збереження, поліпшення та відновлення здоров`я населення.
Таким чином, наданими до матеріалів справи письмовими доказами підтверджується, а відповідачем не заперечується, що протягом спірного періоду позивач працювала у реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я з 02.08.1993 по 30.11.2005, а також з 01.12.2005 по 21.03.2017 та з 10.04.2017 по 30.11.2024 позивач працювала в Комунальній установі «Запорізький обласний протитуберкульозний клінічний диспансер» Запорізької обласної ради (після реорганізації - Комунальне некомерційне підприємство «Запорізький регіональний фтизіопульмонологічний клінічний лікувально-діагностичний центр» Запорізької обласної ради) на посаді сестри медичної палатної, виконувала обслуговування хворих на туберкульоз.
Таким чином, стаж роботи позивача з 02.08.1993 по 30.11.2005, а також з 01.12.2005 по 21.03.2017 та з 10.04.2017 по 30.11.2024 підлягає зарахуванню до страхового стажу у подвійному розмірі.
Водночас, суд зазначає, що відсутні підстави для зарахування періоду роботи позивача з 01.09.1991 по 01.08.1993 та з 01.12.2024 по день звернення до суду з цим позовом у подвійному розмірі відповідно до статтею 60 Закону №1788-XII, оскільки зазначені періоди не підтверджено належними доказами. 
Суд також зазначає, що у постанові від 03.11.2021 у справі №360/3611/20, Велика Палата Верховного Суду, визначаючи співвідношення між Законом № 1058-IV та Законом №1788-XII вказала, що Конституція України не передбачає можливості надання певному закону вищої юридичної сили щодо інших законів, або можливості передбачити законом заборону законодавцю приймати інші закони, що регулюють однопредметні відносини. Крім того, Закон №1788-XII був прийнятий раніше за Закон № 1058-IV.
Окрім того, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що якби законодавець мав намір обмежити сферу застосування Закону України "Про пенсійне забезпечення", то він мав би виключити із Закону України "Про пенсійне забезпечення" усі інші положення, чого зроблено не було.
Отже, доводи відповідача щодо відсутності підстав для зарахування до страхового стажу в подвійному розмірі періоду роботи особи в інфекційних закладах після 01.01.2004 (набрання чинності Законом № 1058-IV) не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства України.
На підставі вищевикладеного суд доходить до висновку про те, що позивач має право на пільгове обчислення стажу при обрахунку пенсії за віком із зарахуванням спірних періодів трудової діяльності з 02.08.1993 по 30.11.2005, а також з 01.12.2005 по 21.03.2017 та з 10.04.2017 по 30.11.2024 до страхового стажу у подвійному розмірі.
Водночас, в іншій частині позовні вимоги є безпідставними та не підлягають задоволенню.
Також, враховуючи, що позивач з позовом звернувся 16.12.2025, її права можуть бути захищені судом з 16.06.2025 тобто в межах шестимісячного строку, встановленого частиною 2 статті 122 КАС України.
Частинами 1, 2 статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. 
Приписами статті 90 КАС України встановлено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
За наведеного вище суд вважає, що заявлені позовні вимоги знайшли своє підтвердження матеріалами справи, є частково обґрунтованими, а надані сторонами письмові докази є належними та достатніми для постановлення судового рішення про часткове задоволення адміністративного позову.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд зазначає, що з урахуванням положень статті 139 КАС України понесені позивачем обґрунтовані судові витрати на оплату судового збору в розмірі 1211,20 грн підлягають стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача. 
Керуючись статтями 139, 241, 243, 244, 245, 246 та 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:
Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (69057, м. Запоріжжя, просп. Соборний, буд. 158 – Б, код ЄДРПОУ 20490012) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.
Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо незарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періодів роботи з 02.08.1993 по 30.11.2005 та з 01.12.2005 по 21.03.2017 та з 10.04.2017 по 30.11.2024 у подвійному розмірі відповідно до статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області зарахувати період роботи ОСОБА_1 з 02.08.1993 по 30.11.2005 та з 01.12.2005 по 21.03.2017 та з 10.04.2017 по 30.11.2024 до страхового стажу ОСОБА_1 у подвійному розмірі відповідно до статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення», у зв`язку із чим перерахувати розмір пенсії ОСОБА_1 з 16.06.2025 та здійснити виплату перерахованої пенсії з урахуванням раніше виплачених сум.
В іншій частині в задоволенні позову відмовити.
Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області судові витрати зі сплати судового збору сумі 1211,20 грн (одна тисяча двісті одинадцять гривень 20 коп.). 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його (її) проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення складено у повному обсязі та підписано суддею 27.04.2026.

Суддя Р.В. Сацький