Справа № 487/7824/25 
Провадження № 2-о/487/29/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.05.2026 м. Миколаїв
Заводський районний суд міста Миколаєва у складі: головуючого судді – Бобрової І.В., присяжних – Леоненко О.В., Чуприни Л.І., за участю секретаря судового засідання – Богатої А.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Миколаєва цивільну справу № 487/7824/25 за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Миколаївське районне управління поліції Головного управління Національної поліції в Миколаївській області про визнання особи безвісно відсутньою

ВСТАНОВИВ:

17.10.2025 ОСОБА_1 звернувся до Заводського районного суду м. Миколаєва із заявою, в якій просить визнати громадянина України, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Новий Адам Білярського району Татарстану, безвісно відсутнім.
Вимоги заяви обґрунтовані тим, що 10.11.2023 пішов із дому ОСОБА_2 і не повернувся. 13.11.2023 ОСОБА_1 звернувся до МРУП ГУНП в Миколаївській області із заявою про зникнення вітчима, про що отримав витяг з ЄРДР. Мати заявника та дружина ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 та інших родичів у останнього немає. Більше двох років жодних відомостей про місце знаходження ОСОБА_2 немає. Заявник є інвалідом другої групи та має багато захворювань, у зв`язку з чим бажає завчасно вирішити всі питання з документами.
Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.10.2025 головуючим суддею у справі визначено Боброву І.В.
Суд своєю ухвалою від 22.10.2025 вказану вище заяву залишив без руху.
30.10.2025 до суду від заявника на виконання ухвали суду про залишення заяви без руху від 22.10.2025 надійшли уточнення до заяви про визнання особи безвісно зниклою.
Суд своєю ухвалою від 05.11.2025 відкрив провадження та призначив справу до судового розгляду по суті.
У судове засідання заявник не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, вимоги заяви підтримав, просив про їх задоволення.
Представник заінтересованої особи у судове засідання не з`явився, про причини неявки суду не повідомив.
Суд, заслухавши учасників справи, свідків, дослідивши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги заяви, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду і вирішення справи по суті, доходить до такого висновку.
У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_2 перебував у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_3 (мати заявника), що підтверджується копією свідоцтва про одруження серії НОМЕР_1 від 10.10.1980 року.
ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 від 08.11.2014 року.
Зі змісту поданої заяви та пояснень ОСОБА_1 встановлено, що 10.11.2023 його вітчим – ОСОБА_2 пішов із дому за адресою: АДРЕСА_1 , та не повернувся. Зазначене підтверджується показами допитаних у судовому засіданні свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .
У повідомленні Миколаївського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Миколаївській області № П834/50-2024 від 19.07.2024 зазначено, що 13.11.2023 до Єдиного реєстру досудових розслідувань були внесені відомості про кримінальне провадження № 12023152030001861 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, за фактом зникнення безвісти ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ..
Крім того відповідно до повідомлення Миколаївського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Миколаївській області № 31986-2026 від 25.02.2026 зазначено, що 21.11.2023 було заведено ОРС категорії «Розшук» № 0323165 відносно безвісно зниклого ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , котрий перестав виходити на зв`язок, місцезнаходження невідоме. На даний час проводяться оперативно-розшукові заходи направлені на встановлення місцезнаходження ОСОБА_2 , проте інформації, що містить оперативний інтерес, отримано не було.
Згідно з повідомленням Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 18.02.2026 за вих. № 19.5.1/12204-26 відомостей про перетинання державного кордону України, лінії розмежування з тимчасово окупованою територією України громадянином України ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в період з 08.11.2017 по 18.02.2026 (станом на 08:35) в Базі даних не виявлено.
Відповідно до повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про відсутність актового запису цивільного стану від 17.04.2026 № 00057811008, наданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Миколаєві Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, за результатами проведеної перевірки первинного та поновленого актового запису про смерть гр. ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в архіві відділу ДРАЦС у м. Миколаєві ОМУМЮ України та даними ДРАЦСГ не виявлено.
Як вбачається із копії свідоцтва про право власності на житло від 08.07.2004 № 2173а-р та копії договору купівлі-продажу від 14.04.2017, зареєстрованого в реєстрі за № 806, квартира АДРЕСА_2 на праві спільної часткової власності належить ОСОБА_8 (1/3 частки), ОСОБА_2 (1/3 частки) та ОСОБА_1 (1/3 частки).
Необхідність визнання безвісно відсутнім ОСОБА_2 заявник обґрунтовує неможливістю повноцінно використовувати та розпоряджатися нерухомим майном, яке перебуває у спільній частковій власності.
Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
У порядку цивільного судочинства суди розглядають справи в порядку позовного, наказного та окремого провадження.
Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид не позовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності не оспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про визнання фізичної особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою (п. 3 ч. 2ст. 293 ЦПК України).
Статтею 305 ЦПК України передбачено, що заява про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою подається до суду за місцем проживання заявника або за останнім відомим місцем проживання (перебування) фізичної особи, місце перебування якої невідоме, або за місцезнаходженням її майна.
Згідно зі ст. 308 ЦПК України суд розглядає справу за участю заявника, свідків, зазначених у заяві, та осіб, яких сам суд визнає за потрібне допитати, і ухвалює рішення про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або про оголошення її померлою.
У відповідності до ст. 306 ЦПК України у заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою повинно бути зазначено: для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою або оголосити її померлою; обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи, або обставини, що загрожували смертю фізичній особі, яка пропала безвісти, або обставини, що дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку.
Відповідно до ч. 1 ст. 43 ЦК України фізична особа може бути визнана судом безвісно відсутньою, якщо протягом одного року в місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування.
При розгляді даної справи суд враховує висновки Верховного Суду щодо застосування норм права, які стосуються розгляду справ про визнання особи безвісно відсутньою. 
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 травня 2018 року у справі № 225/1297/17 зроблено правовий висновок, що «безвісна відсутність - це посвідчення в судовому порядку тривалої відсутності фізичної особи в місці її постійного проживання за умов, що не вдалося встановити місця її знаходження (перебування). Підставами для визнання фізичної особи безвісно відсутньою є сукупність юридичних фактів, тобто юридичний склад, до якого включаються: а) відсутність відомостей про перебування фізичної особи у місці її постійного проживання; б) відсутність відомостей про дійсне перебування особи і неможливість отримати такі відомості; в) сплив річного строку з дня одержання останніх відомостей про місце перебування фізичної або з дня визначеного відповідно до ч. 2 ст. 43 ЦК України; г) наявність у заявника правової зацікавленості у вирішенні питання про визнання особи безвісно відсутньою. При визнанні особи безвісно відсутньою застосовується презумпція, що особа є живою, однак встановити її місцезнаходження у цей час неможливо, причому вказана презумпція має спростовний характер.
У висновку, зробленому Верховним Судом у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, у постанові від 28 лютого 2018 року у справі № 317/3139/15-ц, провадження № 61-4241св18 зазначено, що визнання судом у встановленому законом порядку фізичної особи безвісно відсутньою (ст. 43 ЦК України) жодним чином не свідчить про смерть такої особи, так і не виключає самої можливості смерті. Зазначене зумовлює одночасну наявність двох припущень щодо двох взаємовиключних життєвих станів безвісно відсутньої фізичної особи (особа жива, особа померла).
З аналізу вказаних норм фізична особа може бути визнана безвісно відсутньою за сукупності таких умов: якщо вона відсутня у місці свого постійного проживання протягом року; якщо протягом одного року в місці, де особа постійно або переважно проживає, немає відомостей про її місце перебування; вжитими заходами щодо розшуку відсутньої особи встановити місце її перебування неможливо; визнання причин, через які заявник просить визнати фізичну особу безвісно відсутньою, юридично поважними.
Таким чином, враховуючи, що факт зникнення ОСОБА_2 та відсутність відомостей про його місцезнаходження більше двох років за місцем постійного проживання підтверджується доказами, що не викликають сумнівів у своїй допустимості та достовірності, так як вони зібрані із дотриманням вимог закону, не суперечать один одному та ніким не спростовуються, беручи до уваги, що встановлення факту його безвісної відсутності необхідно заявнику для реалізації його права на користування та розпорядження спільним майном, суд вважає, що вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Крім того суд вважає за необхідне роз`яснити, що у разі одержання заяви про появу фізичної особи, яку було визнано безвісно відсутньою, або відомостей про місце перебування цієї особи, суд за місцеперебуванням особи або суд, який ухвалив рішення про визнання особи безвісно відсутньою, призначає справу до слухання за участю цієї особи, заявника та інших заінтересованих осіб і скасовує своє рішення про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Заяву може бути подано особою, яку було визнано безвісно відсутньою або оголошено померлою, або іншою заінтересованою особою в порядку ст. 309 ЦПК України.
Згідно з ч. 7 ст. 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом.
Керуючись ст. 12, 80, 81, 263-265, 294, 306, 309 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву  ОСОБА_1 , заінтересована особа: Миколаївське районне управління поліції Головного управління Національної поліції в Миколаївській області про визнання особи безвісно відсутньою – задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_1 , безвісно відсутнім.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. 
Заявник: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстрований за адресою:  АДРЕСА_1 .
Заінтересована особа: Миколаївське районне управління поліції Головного управління Національної поліції в Миколаївській області, місце знаходження за адресою: м. Миколаїв, вул. Біла, 44.
Повне судове рішення складено 06.05.2026.

Головуючий суддя І. В. Боброва

Присяжні: О. В. Леоненко

Л. І. Чуприна