ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2026 року 
м. Київ

справа №320/9674/25
адміністративне провадження № К/990/50970/25 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Олендера І.Я.,
суддів: Ханової Р.Ф.,  Гончарової І.А., 

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків, утвореного на правах відокремленого підрозділу ДПС України на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 6 листопада 2025 року (судді: Аліменко В.О. (головуючий), Ключкович В.Ю., Кучма А.Ю.) у справі № 320/9674/25 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «КЕРНЕЛ-ТРЕЙД» до Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків, утвореного на правах відокремленого підрозділу ДПС України про стягнення заборгованості,
У С Т А Н О В И В:
ІСТОРІЯ СПРАВИ
Короткий зміст позовних вимог
1. Товариство з обмеженою відповідальністю «КЕРНЕЛ-ТРЕЙД» (далі - позивач, платник податків, товариство) звернулось до суду з позовом до Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків (далі - відповідач 1, контролюючий орган, ЦМУ ДПС по РВПП), Головного управління Державної казначейської служби України у м.Києві (далі- відповідач 2, ГУ ДКСУ), в якому просить стягнути з Державного бюджету України через Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «КЕРНЕЛ-ТРЕЙД» заборгованість бюджету з відшкодування податку на додану вартість у розмірі 139 746 456,80 грн.
2. Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 24 червня 2025 року позовну заяву повернуто.
3. Згідно з постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 6 листопада 2025 року апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «КЕРНЕЛ-ТРЕЙД» - задоволено, ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 24 червня 2025року скасовано, а справу направлено до Київського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
4. Не погодившись із рішеннями суду апеляційної інстанції, Центральне міжрегіональне управління ДПС по роботі з великими платниками податків, утворене на правах відокремленого підрозділу ДПС України подало касаційну скаргу, де посилаючись на порушення судами норм процесуального права, просить скасувати постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 6 листопада 2025 року та залишити в силі ухвалу Київського окружного адміністративного від 24 червня 2025 року.
СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ
5. Товариство з обмеженою відповідальністю «КЕРНЕЛ-ТРЕЙД» звернулось 28.01.2025 до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків, Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві з вимогою стягнути з Державного бюджету України через Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «КЕРНЕЛ-ТРЕЙД» (код ЄДРПОУ 31454383; місцезнаходження: 01001, м. Київ, провулок Шевченка Тараса, буд. 3) заборгованість бюджету з відшкодування податку на додану вартість, вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо не погашення даної бюджетної заборгованості.
6. Київський окружний адміністративний суд повертаючи позовну заяву ухвалою від 24.06.2025, виходив з того, що оскільки позивачем не доведено наявності перешкод для звернення до адміністративного суду протягом встановленого строку, відсутні поважні обставин, які перешкоджали такому зверненню, відповідно відсутні підстави для поновлення пропущеного стоку, відтак позовна заява підлягає поверненню.
7. За наслідками перегляду вказаної ухвали, суд апеляційної інстанції вважав передчасними висновки суду першої інстанції та направив справу на продовження розгляду. Суд апеляційної інстанції з врахуванням практики Верховного Суду та з посиланням на рішення Європейського суду з прав людини виходив з того, що дотримання строків на подання позовної заяви є однією з умов дисциплінування учасників судового процесу. У випадку ж пропуску строку, підставами для його поновлення є лише наявність поважних причин.
7.1.Апеляційний суд у цій справі дійшов висновку, що бездіяльність відповідача щодо не прийняття рішення про повернення заборгованості з відшкодування податку на додану вартість є триваючим порушенням, а оскільки не існує присічного строку, з настанням якого держава може вважатися вільною від виконання відповідного обов`язку, строк звернення до суду не можна використовувати для того щоб надавати можливість суб`єкту владних повноважень уникнути виконання такого, тому протиправна бездіяльність суб`єкта владних повноважень може бути оскаржена до суду в будь-який час за весь період, протягом якого вона триває.
7.2.У цій справі апеляційний суд дійшов висновку, що не проведення таких виплат на користь позивача відбулося з вини держави в особі її компетентних органів, а всі компоненти такого невиконання перебували у сфері відання й відповідальності держави, що указує на триваючу протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень, тому, з урахуванням встановлених обставин, та з огляду на зволікання з боку контролюючих органів виконати свій обов`язок щодо відшкодування узгоджених сум бюджетного відшкодування, а також враховуючи наявність підтверджених обставин щодо вчинення позивачем активних дій щодо з`ясування питання перебігу процедури бюджетного відшкодування, суд дійшов висновку про поважність причин пропуску строку звернення до суду з даним позовом, тому наявні підстави для поновлення строку звернення до суду з позовом про стягнення з Державного бюджету України користь Приватного акціонерного товариства «Кернел-Трейд» заборгованість бюджету із відшкодування податку на додану вартість в розмірі 139 746 456,80 грн.
ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
8. За змістом касаційної скарги підставою касаційного оскарження позивач вказав пункти 1 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).
8.1. Відповідач вважає, що суд апеляційної інстанції порушив норми процесуального права, а саме частини другої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, у якій передбачено загальний шестимісячний строк звернення до адміністративного з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів, а відтак ухвалив необґрунтовану постанову та допустив помилку, безпідставно скасувавши ухвалу суду першої інстанції, яка відповідала вимогам закону.
8.2. Судом апеляційної інстанції не враховано висновки правозастосування викладені у постановах Великої Палати Верховного суду від 19 січня 2023 року у справі № 140/1770/19 та від 16 лютого 2023 у справі №803/1149/18 з подібними правовідносинами, на які звертав увагу відповідач під час розгляду справи.
Аналогічні висновки викладені і в постанові Верховного Суду від 13 квітня 2023 року по справі №320/5404/20 адміністративні провадження № К/9901/37598/21, №К/9901/23210/21.
8.3. Відповідач не погоджується з постановою суду апеляційної інстанції та вважає її необґрунтованою, внаслідок чого судом апеляційної інстанції винесено її без дотримання норм матеріального права, та порушення процесуального права - статтей 122, 123, 161, 242 Кодексу адміністративного судочинства України.
9. Позивач надіслав відзив на касаційну скаргу. Відзив обґрунтований твердженнями про правильність застосування судом апеляційної інстанції норм процесуального права та просить залишити скаргу без задоволення, а рішення суду апеляційної інстанції без змін. 
10. Касаційний розгляд справи проведено у попередньому судовому засіданні, відповідно до статті 343 Кодексу адміністративного судочинства України.
Оцінка доводів учасників справи і висновку суду апеляційної інстанції. Позиція Верховного Суду.
11. Відповідно до вимог частини першої статті 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
12.Перевіривши доводи касаційної скарги, в межах касаційного перегляду, визначених статтею 341 КАС України, а також, надаючи оцінку правильності застосування судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні норм процесуального права у спірних правовідносинах, Верховний Суд виходить з наступного.
13. Питання строків звернення до суду було предметом неодноразового розгляду Верховним Судом.
14. Так, у судових рішеннях на які покликається скаржник висловлено правову позицію, яка узагальнено зводиться до того, що платник податку на додану вартість може звернутись до адміністративного суду з вимогами про стягнення суми бюджетної заборгованості та/або пені нарахованої на таку заборгованість в межах строку, встановленого частиною другою статті 122 КАС України, у якій передбачено загальний шестимісячний строк звернення до адміністративного суду з дня коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
14.1. У разі звернення до суду поза межами вказаного строку платник податків має право клопотати про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду і в кожному конкретному випадку суд має оцінити наведені у відповідній заяві фактичні обставини щодо неможливості своєчасної реалізації права особою та перелік спрямованих нею на досягнення цієї мети заходів. 
15. Скасовуючи ухвалу суду першої інстанції та направляючи справу на продовження розгляду суд апеляційної інстанції виснував, що з урахуванням обставин встановлених в цій справі, не проведення таких виплат на користь позивача відбулося з вини держави в особі її компетентних органів, а всі компоненти такого невиконання перебували у сфері відання й відповідальності держави, що указує на триваючу протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень, тому, з урахуванням встановлених обставин, та з огляду на зволікання з боку контролюючих органів виконати свій обов`язок щодо відшкодування узгоджених сум бюджетного відшкодування, а також враховуючи наявність підтверджених обставин щодо вчинення позивачем активних дій щодо з`ясування питання перебігу процедури бюджетного відшкодування, суд дійшов висновку про поважність причин пропуску строку звернення до суду з даним позовом, тому наявні підстави для поновлення строку звернення до суду з позовом.
16. Частиною першою статті 5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду за захистом, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.
16.1. Згідно із частиною першою статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
16.2. Відповідно до абзацу першого частини другої статті 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
16.3. Визначення строку звернення до адміністративного суду в системному зв`язку з принципом правової визначеності слугує меті забезпечення передбачуваності для відповідача (як правило, суб`єкта владних повноважень в адміністративних справах) та інших осіб того, що зі спливом установленого проміжку часу прийняте рішення, здійснена дія (бездіяльність) не матимуть поворотної дії в часі та не потребуватимуть скасування, а правові наслідки прийнятого рішення або вчиненої дії (бездіяльності) не будуть відмінені у зв`язку з таким скасуванням. Тобто встановлені строки звернення до адміністративного суду сприяють уникненню ситуації правової невизначеності щодо статусу рішень, дій (бездіяльності) суб`єкта владних повноважень.
16.4. Відповідно до частини першої статті 121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
16.5. Правовий інститут строків звернення до адміністративного суду за захистом свого порушеного права не містить вичерпного, детально описаного переліку причин чи критеріїв їх визначення. Натомість закон запроваджує оцінні, якісні параметри визначення таких причин - вони повинні бути поважними, реальними або непереборними і об`єктивно нездоланними на час плину строків звернення до суду. Ці причини (чи фактори об`єктивної дійсності) мають бути несумісними з обставинами, коли суб`єкт звернення до суду знав або не міг не знати про порушене право, ніщо правдиво йому не заважало звернутися до суду, але цього він не зробив і через власну недбалість, легковажність, байдужість, неорганізованість чи інше подібне за суттю ставлення до права на доступ до суду порушив ці строки.
16.6. Інакшого способу визначити, які причини належить віднести до поважних, ніж через зовнішню оцінку (кваліфікацію) змісту конкретних обставин, хронологію та послідовність дій суб`єкта правовідносин перед зверненням до суду за захистом свого права, немає. Під таку оцінку мають потрапляти певні явища, фактори та їх юридична природа; тривалість пропущеного строку; те, чи могли і яким чином певні фактори завадити вчасно звернутися до суду, чи перебувають вони у причинному зв`язку із пропуском строку звернення до суду; яка була поведінка суб`єкта звернення протягом цього строку; які дії він вчиняв і чи пов`язані вони з готуванням до звернення до суду тощо.
16.7. Визначення строку звернення до адміністративного суду в системному зв`язку з принципом правової визначеності слугує меті забезпечення передбачуваності для відповідача (як правило, суб`єкта владних повноважень в адміністративних справах) та інших осіб того, що зі спливом установленого проміжку часу прийняте рішення, здійснена дія (бездіяльність) не матимуть поворотної дії в часі та не потребуватимуть скасування, а правові наслідки прийнятого рішення або вчиненої дії (бездіяльності) не будуть відмінені у зв`язку з таким скасуванням. Тобто встановлені строки звернення до адміністративного суду сприяють уникненню ситуації правової невизначеності щодо статусу рішень, дій (бездіяльності) суб`єкта владних повноважень.
16.8. За загальним правилом перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на адміністративний позов, тобто, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.
17. Як вбачається матеріалів справи позивачем разом з позовною заявою було подано заяву про поновлення процесуального строку звернення до суду з цим позовом. 
18. Заява обґрунтована тим, що позивач пропустив строк звернення до суду з поважних причин, оскільки контролюючий орган через переписку підтверджував наявність бюджетної заборгованості з відшкодування ПДВ та підтверджував відсутність реального механізму такого відшкодування, чим фактично створював у позивача переконання, що його право не порушене тривалим невиконанням державою свого обов`язку.
19. У цій справі суд апеляційної інстанції, з огляду на доводи та обґрунтування позивача, заперечення відповідача та надані письмові докази дійшов до висновку про наявність поважних підстав для поновлення строку звернення до суду і такі прямо пов`язані з поведінкою компетентних органів держави в особі контролюючих органів.
20. Оцінюючи вказані висновки суду апеляційної інстанції, у цій справі Суд перш за все зважає на співвідношення питання захисту фундаментального конвенційного прав платника податків, а саме права на вільне володіння майном, стаття 1 Протоколу першого Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (Європейська конвенція з прав людини), у світлі триваючої протиправної бездіяльності суб`єкту владних повноважень, який своєю діяльністю та офіційними повідомленнями на адресу позивача не тільки не заперечує свого обов`язку відшкодувати заборгованість з ПДВ, а навпаки засвідчує такий свій обов`язок та фактично обіцяє його виконати не заважаючи на будь-які строки, оскільки вважає, що позивач має право на таке відшкодування.
21. Відповідач жодним чином не заперечив, що ним надавались позивачу письмові відповіді за змістом яких відповідач визнавав залишки невідшкодованих сум ПДВ по заявах поданих до 01.02.2016, які згідно п.56 підрозділу 2 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України відносяться до Тимчасового реєстру в розмірі 139 539 719,48 грн., та з посиланням на рішення Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2019 в справі №826/7380/15 про висновок, що «Тимчасовий реєстр заяв про повернення сум бюджетного відшкодування не працює», стверджував, що податкові органи не мають можливості відшкодування сум ПДВ, які відносяться до Тимчасового реєстру заяв, в законодавчо встановлені терміни.
22. Отже, слід погодитись, що вказані дії відповідача створювали у позивача переконання, що його право не порушене тривалим невиконанням державою свого обов`язку і щодо нього застосовується процедура, встановлена абзацом другим пункту 200.15 статті 200 ПК України в редакції Закону № 1797-VIII від 21.12.2016.
23. Суд звертає увагу, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити суду, та відмінності, які існують у державах-учасницях з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд обов`язок щодо обґрунтування, який випливає зі статті 6 Конвенції, може бути вирішене тільки у світлі конкретних обставин справи (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України», заява № 63566/00, пункт 23). Тому за наведених вище підстав, якими Суд обґрунтував своє рішення, не вбачається необхідності давати докладну відповідь на інші аргументи, оскільки вони не є визначальними для прийняття рішення у справі.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
24. Переглянувши судове рішення в межах касаційної скарги, перевіривши повноту встановлення фактичних обставин справи та правильність застосування норм процесуального права, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, дійшов висновку, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення, суд апеляційної інстанції не допустив порушень норм процесуального права, які могли б бути підставою для скасування судового рішення, а тому касаційну скаргу слід залишити без задоволення.
25. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 349 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій без змін, а скаргу без задоволення.
26. Суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права (частина перша статті 350 Кодексу адміністративного судочинства України).
Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,
П О С Т А Н О В И В:
Касаційну скаргу Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків, утвореного на правах відокремленого підрозділу ДПС України залишити без задоволення, а постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 6 листопада 2025 року у справі №320/9674/25 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді	І.Я.Олендер Р.Ф. Ханова  І.А. Гончарова