справа № 619/2542/26
провадження № 1-кп/619/369/26

ВИРОК
іменем України

10 червня 2026 року         м. Дергачі
Дергачівський районний суд Харківської області
у складі: головуючого судді        ОСОБА_1 ,
за участю: секретарів судового засідання     ОСОБА_2 ,
прокурора           ОСОБА_3 
захисника        ОСОБА_4 
обвинуваченого          ОСОБА_5 ,
розглянувши у судовому засіданні кримінальне провадження № 62025170020020027 від 29.11.2025 за обвинуваченням:
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, українця, громадянина України, з вищою освітою, неодруженого, військовослужбовця військової служби за мобілізацією, який перебуває на посаді інспектора прикордонної служби 2 категорії – оператора відділення технічних засобів охорони державного кордону 9 прикордонної застави НОМЕР_1 прикордонної комендатури НОМЕР_2 прикордонного загону ДПСУ, молодшого сержанта, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України,
встановив:
Формулювання обвинувачення, визнане судом доведеним.
Згідно з частиною першої статті 6 Закону України «Про Державну прикордонну службу України» Державна прикордонна служба України є правоохоронним органом спеціального призначення.
Так, наказом начальника НОМЕР_2 прикордонного загону Державної прикордонного служби України № 472-ОС від 12.12.2022 молодшого сержанта ОСОБА_5 зараховано до списків військової частини та до всіх видів забезпечення.
Наказом начальника НОМЕР_2 прикордонного загону Державної прикордонного служби України №500-ОС від 25.12.2022 молодшого сержанта ОСОБА_5 призначено на посаду інспектора прикордонної служби 2 категорії – оператора відділення технічних засобів охорони державного кордону 9 прикордонної застави НОМЕР_1 прикордонної комендатури НОМЕР_2 прикордонного загону Державної прикордонного служби України.
Крім того, наказом начальника НОМЕР_2 прикордонного загону Державної прикордонного служби України №183-ОС від 14.04.2023 солдата ОСОБА_6 зараховано до списків військової частини та до всіх видів забезпечення. 
Наказом начальника НОМЕР_2 прикордонного загону Державної прикордонного служби України №1110-ОС від 25.11.2025 старшого солдата ОСОБА_6 призначено на посаду інспектора прикордонної служби 2 категорії – гранатометником 4 групи інспекторів прикордонного контролю відділення інспекторів прикордонної служби (тип А) відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 ».
Відповідно до ст. 3, 28, 29, 68 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, кожен має право на повагу до його гідності, ніхто не може бути підданий катуванню, жорстокому, нелюдському або такому, що принижує його гідність, поводженню, кожна людина має право на особисту недоторканість та кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.
Будучи військовослужбовцем, молодший сержант ОСОБА_5 , відповідно до вимог ст. 9, 11, 13, 14, 16, 49, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року № 551-ХIV «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України», зобов`язує кожного військовослужбовця, зокрема, додержуватися Конституції України та інших законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів, додержуватися визначених військовими статутами правил взаємовідносин між військовослужбовцями, виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету, дорожити честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України, не допускати самому і стримувати інших військовослужбовців від негідних вчинків, бути дисциплінованими, зразками високої культури, скромності й витримки.
Крім того, являючись військовослужбовцем Державної прикордонної служби України, молодший сержант ОСОБА_5 , відповідно до вимог ст. 20, 21, 22, 22-1 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України достеменно знав, що військовослужбовці мають право застосовувати спеціальні засоби, засоби фізичного впливу та зброю особисто або у складі підрозділу: для захисту свого здоров`я і життя, а також здоров`я і життя інших військовослужбовців і цивільних осіб від нападу, якщо іншими способами й засобами захистити їх у даній ситуації неможливо та тощо.
Проте, в порушення вимог вищезазначених нормативних актів, молодший сержант ОСОБА_5 , діючи умисно, тобто усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, вчинив злочин проти життя та здоров`я особи, а саме закінчений замах на вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.
Так, приблизно о 21 години 30 хвилин 28 листопада 2025 року молодший сержант ОСОБА_5 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння та знаходячись в місці тимчасової дислокації підрозділу НОМЕР_2 прикордонного загону ДПСУ за адресою: АДРЕСА_2 , у останнього, із невстановлених мотивів раптово виник прямий умисел на вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті старшому солдату ОСОБА_6 , реалізуючи який, без будь-яких вагань, взяв свій особистий ніж, вийшов із кімнати, в якій він тимчасово мешкав та опинившись за спиною старшого солдата ОСОБА_6 , який в той час сидів за столом спиною до молодшого сержанта ОСОБА_5 , наніс останньому один удар в область шиї, чим спричинив потерпілому - старшому солдату ОСОБА_6 тілесні ушкодження у вигляді колотої рани задньої поверхні шиї (проникаюче поранення), що відповідно до висновку СМЕ відноситься до легких тілесних ушкоджень, виконавши таким чином усі дії, які вважав необхідними для заподіяння старшому солдату ОСОБА_6 смерті, але злочин не було закінчено з причин, які не залежали від його волі, оскільки останньому було своєчасно надано кваліфіковану медичну допомогу. 
Позиція прокурора та потерпілого.
Прокурор в судовому засіданні зазначив, що під час судового розгляду достеменно встановлено, що інкриміноване протиправне діяння вчинене обвинуваченим, тому просить суд визнати ОСОБА_5 винним та призначити йому покарання, передбачене ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України у вигляді 7 років позбавлення волі.
Потерпілий ОСОБА_6 у судове засідання не з`явився, надавши суду заяву, у якій зазначив, що претензій до ОСОБА_5 ані морального, ані матеріального характеру не має у зв`язку із відшкодуванням ОСОБА_5 заподіяної йому шкоди. Просив призначити не дуже суворе покарання, у вигляді мінімального строку.
Сторони кримінального провадження проти проведення судового розгляду за відсутності потерпілого не заперечували.
Позиція обвинуваченого ОСОБА_5 щодо пред`явленого обвинувачення.
Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у пред`явленому обвинуваченні визнав повністю та підтвердив факт і обставини їх вчинення, так, як це зазначено в обвинувальному акті та зазначив, що щиро розкаюється у вчиненому.
Пояснив, що у кінці листопада 2025 року прибув на ротацію до с. Цапівка, де тривалий час перебував у складних умовах проходження військової служби. За його словами, особовий склад постійно перебував під обстрілами, що негативно впливало на його психоемоційний та фізичний стан. Останній раз перебував на бойових позиціях близько 60 днів, не мав заспокійливих засобів, страждав на порушення сну та перебував у стані постійної нервової напруги. У зв`язку з постійним стресом та з метою його зняття він разом із співслужбовцями придбав у магазині алкогольні напої та вживав їх. Пояснив, що з потерпілим ОСОБА_6 був знайомий лише два дні до події, будь-яких конфліктів, неприязних відносин чи непорозумінь між ними не виникало. У день події вони разом розпивали алкогольні напої. Після цього він пішов спати до іншої кімнати, а подальших обставин не пам`ятає. Зазначив, що про події, які відбулися надалі, йому стало відомо зі слів співслужбовців. Крім того, обвинувачений повідомив, що з 2022 року є учасником бойових дій, брав участь у бойових діях під час визволення м. Вовчанськ, а також на Золочівському напрямку. На обліку у лікарів психіатра чи нарколога не перебуває. Має доньку 22 років та матір похилого віку. Також обвинувачений зазначив, що просив у потерпілого вибачення за вчинене. При цьому потерпілий вимог щодо відшкодування шкоди до нього не заявляв.
Захисник обвинуваченого ОСОБА_4 просила суд врахувати, що обвинувачений є раніше не судимим, примирився з потерпілим, є військовослужбовцем, учасником бойових дій, має на утриманні мати похилого віку, щиро розкаюється у вчиненому, активно сприяв у розкритті злочину, просить призначити покарання з урахуванням положень ст. 69 КК України у вигляді 5 років позбавлення волі.
Підстави, за яких суд не досліджує докази сторони обвинувачення та захисту, а також вважає доведеною винуватість ОСОБА_5 .
Враховуючи той факт, що обвинувачений ОСОБА_5 визнав свою вину у повному обсязі та не оспорює фактичні обставини вчиненого кримінального правопорушення, як вони встановлені в обвинувальному акті, суд, вислухавши думку прокурора, обвинуваченого, його захисника, врахувавши позицію потерпілого, дійшов висновку про недоцільність дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.
При цьому судом з`ясовано в учасників судового провадження, чи правильно вони розуміють зміст цих фактичних обставин, чи не має сумнівів у добровільності їх позиції, та на виконання вимог ч. 3 ст. 349 КПК України роз`яснено їм, що у такому випадку учасники будуть позбавлені права оскаржити визнані обставини в апеляційному порядку.
Враховуючи вищевикладене, суд вважав за можливе розглянути кримінальне провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням матеріалів, які характеризують особу обвинуваченого.
З огляду на те, що кримінальне провадження розглянуто судом в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, інші докази, здобуті в ході досудового розслідування, під час судового розгляду не досліджувались.
Правова кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_5 .
Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що своїми умисними та протиправними діями обвинувачений ОСОБА_5 вчинив злочин, передбачений ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України - закінчений замах на умисне вбивство, тобто протиправне заподіяння смерті іншій людині.
Мотиви суду при призначенні покарання.
Призначаючи покарання обвинуваченому відповідно до вимог ст. 65 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Вивченням особи обвинуваченого ОСОБА_5 встановлено, що він раніше не судимий, на обліку у лікаря-нарколога та психіатра не перебуває, перебував на посаді інспектора прикордонної служби 2 категорії – оператора відділення технічних засобів охорони державного кордону 9 прикордонної застави НОМЕР_1 прикордонної комендатури НОМЕР_2 прикордонного загону Державної прикордонної служби України, щиро розкаявся у вчиненому, що ґрунтується на критичній оцінці ним своєї протиправної поведінки, її осуді.
Обставиною, що пом`якшує покарання, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.
Обставиною, яка обтяжує покарання, відповідно до ст. 67 КК України є вчинення кримінального правопорушення особою, що перебувала у стані алкогольного сп`яніння.
При призначенні покарання обвинуваченому в межах санкції кримінального закону, яким передбачена відповідальність за вчинене, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, характер суспільної небезпечності діяння, конкретні обставини по справі, вищенаведені дані про особу обвинуваченого, ставлення обвинуваченого ОСОБА_5 до вчиненого, який вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав повністю, щиросердно розкаявся, критично ставиться до вчиненого та шкодує про вчинене, наявність обставин, що пом`якшують та обтяжують його покарання. 
Також судом враховуються положення ч. 2, 3 ст. 50 КК України, згідно з якими покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
На підставі викладеного, призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , враховуючи положення ст. 50, 65 КК України, принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно зі ст. 12 КК України є злочином, а саме ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, наявність пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин, дані про особу винного, який є військовослужбовцем, військової служби за мобілізацією, інспектор прикордонної служби 2 категорії – оператора відділення технічних засобів охорони державного кордону 9 прикордонної застави НОМЕР_1 прикордонної комендатури НОМЕР_2 прикордонного загону ДПСУ, молодший сержант, провину визнав, за таких обставин, суд дійшов висновку щодо призначення обвинуваченому ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі, що буде відповідати не тільки тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (злочину), обставинам справи, але й особі обвинуваченого, буде обґрунтованим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як обвинуваченим так й іншими особами, буде домірним характеру вчинених діянь та їх наслідкам і забезпечить досягнення справедливого балансу між правами і свободами людини та захистом інтересів держави й суспільства.
Вирішуючи питання про вид та міру покарання, суд враховує доводи захисника ОСОБА_4 щодо можливості застосування до обвинуваченого положень ст. 69 КК України та призначення покарання нижче від найнижчої межі, встановленої санкцією закону.
Так, судом встановлено, що обвинувачений раніше не судимий, до кримінальної відповідальності не притягувався, є військовослужбовцем, брав безпосередню участь у заходах із захисту незалежності та територіальної цілісності України, має статус учасника бойових дій, позитивно характеризується, утримує матір похилого віку. Крім того, суд враховує його ставлення до вчиненого, висловлене каяття, вибачення перед потерпілим, а також відсутність між ним та потерпілим будь-яких претензій майнового характеру.
Разом із тим, відповідно до вимог ст. 69 КК України призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, можливе лише за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання, які істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного.
Суд враховує, що обвинувачений вчинив особливо тяжкий злочин проти життя людини, а саме закінчений замах на умисне вбивство. Об`єктом посягання у даному випадку є найвища соціальна цінність — життя людини. Хоча злочин не був доведений до кінця з причин, що не залежали від волі обвинуваченого, характер його дій, спосіб вчинення кримінального правопорушення та спрямованість умислу свідчать про підвищений ступінь суспільної небезпеки вчиненого.
При цьому обставини, на які посилається сторона захисту, зокрема відсутність судимостей, проходження військової служби, участь у бойових діях, наявність на утриманні матері похилого віку та позитивні дані про особу, безумовно характеризують обвинуваченого з позитивного боку та враховуються судом при індивідуалізації покарання. Однак самі по собі вони не свідчать про істотне зниження ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення у розумінні ст. 69 КК України.
Також суд враховує, що вчинення кримінального правопорушення відбулося під час спільного вживання алкогольних напоїв, а наслідки злочинних дій могли призвести до позбавлення потерпілого життя. За таких обставин сукупність встановлених пом`якшуючих покарання обставин не є винятковою та не дає підстав для висновку про можливість призначення покарання нижче від найнижчої межі, передбаченої санкцією ч. 1 ст. 115 КК України.
З огляду на наведене, суд не знаходить достатніх правових підстав для застосування до обвинуваченого положень ст. 69 КК України, а тому доводи захисника в цій частині відхиляє.
Із урахуванням наведеного і загальних засад призначення покарання, аналізуючи матеріали кримінального провадження в сукупності із позиціями сторони захисту: сторони обвинувачення та позицію потерпілого, відсутність цивільного позову, обставини вчиненого кримінального правопорушення, а також обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченого, із урахуванням особи обвинуваченого, суд дійшов висновку, що ОСОБА_5 слід призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років за ч. 2 ст. 15, ч.1 ст.115 КК України.
Суд дійшов переконання, що зазначене покарання відповідатиме його меті, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягається до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи.
Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.
Частиною 4 ст. 174 КПК України передбачено, що суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна.
Ухвалою слідчого судді Салтівського районного суду м. Харкова від 04.12.2025 (справа №643/21432/25, провадження № 1-кс/643/6813/25) накладено арешт на вилучене майно.
Враховуючи, що підстави, передбачені ч. 4 ст. 174 КПК України для продовження існування арешту відсутні, то накладений арешт підлягає скасуванню.
Долю речових доказів суд вирішує в порядку ст.100 КПК України.
Процесуальні витрати у даному кримінальному провадженні відсутні.
Частиною 5 ст. 72 КК України встановлено, що попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день або за правилами, передбаченими у частині першій цієї статті.
Відповідно до протоколу затримання особи, ОСОБА_5 затриманий 29 листопада 2025 року та згідно з ухвалою слідчого судді Салтівського районного суду м. Харкова від 02.12.2025 щодо ОСОБА_5 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор».
Враховуючи, що судом призначається покарання у виді позбавлення волі, суд вважає необхідним до набрання вироком законної сили, залишити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, зарахувавши до строку відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 29.11.2025, з розрахунку одному дню позбавлення волі відповідає один день попереднього ув`язнення.
Цивільний позов не заявлявся.
Керуючись ст. 100, 368, 370, 371, 373, 374, 376 КПК України, суд –
ухвалив:
ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України, та призначити йому покарання у виді 7 (семи) років позбавлення волі. 
Строк відбуття покарання ОСОБА_5 обчислювати з 29.11.2025.
Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_5 у строк відбування покарання строк його попереднього ув`язнення з моменту його фактичного затримання, а саме з 29.11.2025 до набрання вироком законної сили із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
Запобіжний захід ОСОБА_5 у виді тримання під вартою залишити без змін до набрання вироком законної сили.
Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Салтівського районного суду м. Харкова від 04.12.2025 (справа №643/21432/25, провадження № 1-кс/643/6813/25).
Речові докази: металевий ніж з дерев`яною ручкою зі слідами рідини бурого кольору, футболку сірого кольору зі слідами бурого кольору, туалетний папір світлого та рожевого кольору зі слідами рідини бурого кольору, сліди рідини бурого кольору на спинці стільця - знищити.
Вирок може бути оскаржено до Харківського апеляційного суду через Дергачівський районний суд Харківської області протягом 30 (тридцяти) днів з дня отримання копії вироку.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.
Роз`яснити обвинуваченому право подати клопотання про помилування, право ознайомитися із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження.

Суддя             ОСОБА_1