ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
28 травня 2026 року
м. Київ
справа № 127/11763/24
провадження № 51-3133 км 25
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючої ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 (у режимі відеоконференції)
розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 12023020040000750 від 11 листопада 2023 року за обвинуваченням 
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Руські Комарівці Ужгородського району Закарпатської області, без постійного місця проживання,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України,
за касаційною скаргою захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_7 , на вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 03 квітня 2025 року та ухвалу Вінницького апеляційного суду від 10 червня 2025 року.

Зміст оскаржуваних судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 03 квітня 2025 року ОСОБА_7 було засуджено за п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України до покарання у виді довічного позбавлення волі. 
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_7 у строк відбування покарання строк його попереднього ув`язнення з моменту затримання, а саме з 11 листопада 2023 року до набрання вироком законної сили, з розрахунку один день тримання під вартою за один день позбавлення волі.
За обставин, детально наведених у вироку, ОСОБА_7 було визнано винуватим у тому, що він 11 листопада 2023 року в проміжок часу з 12:00 до 15:00 (більш точного часу не встановлено) разом зі своєю співмешканкою ОСОБА_8 перебував у гаражному приміщенні, яке розташоване поряд із будинком АДРЕСА_1 , де разом вживали алкогольні напої. У ході спільного відпочинку між ОСОБА_7 і ОСОБА_8 стався побутовий конфлікт, який переріс у бійку, під час якої в ОСОБА_7 виник злочинний умисел, спрямований на протиправне заподіяння смерті іншій людині, а саме ОСОБА_8 , реалізуючи який, обвинувачений, діючи умисно, усвідомлюючи, що посягає на життя іншої особи, передбачаючи та свідомо бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків у вигляді смерті потерпілої, узявши до рук ножа, завдав ним численних ударів ОСОБА_8 , чим заподіяв тілесні ушкодження, які призвели до її смерті.
Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 10 червня 2025 року апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 було залишено без задоволення, а вирок суду першої інстанції - без зміни.
Вимоги, викладені в касаційній скарзі, та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_6 , посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, просить скасувати оскаржувані судові рішення та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
На обґрунтування своїх вимог захисник зазначає, що прокурор і суд першої інстанції, усупереч положенням ч. 3 ст. 31 та ч. 1 ст. 384 КПК України та практики суду касаційної інстанції, не роз`яснили ОСОБА_7 на відповідних стадіях кримінального провадження права на суд присяжних, чим обмежили його право на захист. Водночас сторона захисту зауважує, що допущення місцевим судом вказаного порушення ставить під сумнів ухвалення вироку законним складом суду, що з огляду на п. 2 ч. 2 ст. 412 КПК України є безумовною підставою для скасування судового рішення.
Крім того, захисник стверджує, що посилання суду апеляційної інстанції на положення ч. 10 ст. 615 КПК України в цьому випадку є непропорційним і нерелевантним, оскільки на території Вінницької області бойові дії не велися, а розгляд кримінальних проваджень судом присяжних здійснювався у звичайному режимі.
Від учасників касаційного провадження заперечень на касаційну скаргу захисника не надходило. 
Позиції інших учасників судового провадження 
У судовому засіданні захисник ОСОБА_6 підтримав свою касаційну скаргу й просив її задовольнити.
Прокурор ОСОБА_5 заперечувала щодо доводів касаційної скарги захисника, просила оскаржувані судові рішення залишити без зміни, а касаційну скаргу - без задоволення. 
Заслухавши суддю-доповідача, з`ясувавши позиції учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та наведені в касаційній скарзі захисника доводи, колегія суддів дійшла висновку, що ця скарга не підлягає задоволенню на таких підставах.
Мотиви Суду
Згідно зі ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Відповідно до ч. 1 ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі засудженого. При вирішенні питання про наявність зазначених у ч. 1 цієї статті підстав суд касаційної інстанції має керуватися статтями 412-414 КПК України. 
Щодо порушень положень ч. 3 ст. 31 та ч. 1 ст. 384 КПК України
За приписами ч. 3 ст. 31 КПК України кримінальне провадження в суді першої інстанції щодо злочинів, за вчинення яких передбачено довічне позбавлення волі, здійснюється колегіально судом у складі трьох суддів, а за клопотанням обвинуваченого - судом присяжних у складі двох суддів та трьох присяжних. Кримінальне провадження стосовно кількох обвинувачених розглядається судом присяжних стосовно всіх обвинувачених, якщо хоча б один з них заявив клопотання про такий розгляд.
Статтею 384 КПК України встановлено, що прокурор, суд зобов`язані роз`яснити обвинуваченому у вчиненні злочину, за який передбачене покарання у виді довічного позбавлення волі, можливість та особливості розгляду кримінального провадження стосовно нього судом присяжних. Письмове роз`яснення прокурора обвинуваченому про можливість, особливості і правові наслідки розгляду кримінального провадження судом присяжних додається до обвинувального акта і реєстру матеріалів досудового розслідування, які передаються до суду (ч. 1 цієї статті). Обвинувачений у вчиненні злочину, за який передбачене покарання у виді довічного позбавлення волі, під час підготовчого судового засідання має право заявити клопотання про розгляд кримінального провадження стосовно нього судом присяжних (ч. 2 цієї статті).
У касаційній скарзі захисник, з-поміж іншого, зазначає, що ОСОБА_7 був визнаний винуватим та засуджений за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України, яке належить до категорії особливо тяжких злочинів, за які встановлено найбільш суворий вид покарання у виді довічного позбавлення волі.
Разом з тим сторона захисту стверджує, що прокурор, усупереч вимогам, передбаченим ч. 1 ст. 384 КПК України, не роз`яснив ОСОБА_7 права на суд присяжних та особливостей такого розгляду, а також не долучив до обвинувального акта відповідного роз`яснення із підписами сторони захисту.
Однак згадані доводи захисника є необґрунтованими, оскільки повністю спростовуються матеріалами кримінального провадження, відповідно до яких 01 квітня 2024 року, тобто до затвердження обвинувального акта (04 квітня 2024 року) та направлення його до суду першої інстанції (05 квітня 2024 року), прокурором було вручено ОСОБА_7 роз`яснення положень процесуального закону щодо здійснення розгляду кримінального провадження судом присяжних (ч. 3 ст. 31, ст. 383, статті 385-390 КПК України). При цьому зазначене роз`яснення містить підпис ОСОБА_7 про те, що він ознайомлений із наведеними вище нормами КПК України.
Стосовно тверджень сторони захисту про нероз`яснення саме судом першої інстанції права обвинуваченого на здійснення судового розгляду судом присяжних колегія суддів зауважує таке.
Зі змісту матеріалів справи видно, що питання про порушення місцевим судом положень, передбачених ч. 1 ст. 384 КПК України, було предметом перегляду суду апеляційної інстанції, який, посилаючись на ч. 10 ст. 615 КПК України, спростував доводи сторони захисту в цій частині та виснував, що судовий розгляд у суді першої інстанції колегіально у складі трьох суддів відповідає вимогам КПК України та не свідчить про порушення прав обвинуваченого на захист.
Перевіривши матеріали кримінального провадження та зазначені вище доводи касаційної скарги захисника, Верховний Суд доходить переконання про обґрунтованість наведеної позиції суду апеляційної інстанції.
Так, Законом України від 14 квітня 2022 року № 2201-IX «Про внесення змін до Кримінального процесуального кодексу України щодо удосконалення порядку здійснення кримінального провадження в умовах воєнного стану» (далі - Закон № 2201-IX) ст. 615 КПК України було викладено в новій редакції. Зокрема, положеннями ч. 10 ст. 615 КПК України (у редакції Закону № 2201-IX, яка набрала чинності 01 травня 2022 року) установлено, що кримінальне провадження в суді першої інстанції щодо злочинів, за вчинення яких передбачено довічне позбавлення волі, здійснюється колегіально судом у складі трьох суддів, крім здійснення кримінального провадження у суді, в якому до моменту введення воєнного стану та набрання чинності цією частиною було визначено склад суду за участю присяжних.
Згідно з матеріалами справи, обвинувальний акт стосовно ОСОБА_7 , обвинуваченого за п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України, надійшов до суду першої інстанції 05 квітня 2024 року й того ж дня, відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, було визначено колегію у складі трьох суддів.
Тобто на момент здійснення кримінального провадження в суді першої інстанції Закон № 2201-IX набрав чинності, а на всій території України у зв`язку з воєнною агресією рф уже був уведений воєнний стан на підставі Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022, строк дії якого надалі неодноразово продовжувався.
Таким чином, беручи до уваги зазначене вище, Верховний Суд доходить висновку, що доводи у касаційній скарзі сторони захисту про істотне порушення вимог кримінального процесуального закону через нероз`яснення місцевим судом ОСОБА_7 можливості розгляду кримінального провадження щодо нього судом присяжних та, як наслідок, здійснення судового розгляду незаконним складом суду (п. 2 ч. 2 ст. 412 КПК України) є необґрунтованими, адже суперечать положенням, передбаченим ч. 10 ст. 615 КПК України.
Така позиція колегії суддів узгоджується з практикою Верховного Суду, викладеною в постановах від 11 березня 2025 року (справа № 607/4124/23), 09 жовтня 2025 року (справа № 607/5441/23), 15 січня 2026 року (справа № 607/5636/23), 09 квітня 2026 року (справа № 192/259/23), згідно зі змістом яких суд касаційної інстанції за аналогічних обставин висновував, що нероз`яснення особі права на суд присяжних, з огляду на положення ч. 10 ст. 615 КПК України (у редакції Закону № 2201-IX), не є істотним порушенням вимог КПК України.
Стосовно посилань суду апеляційної інстанції на положення, передбачені ч. 10 ст. 615 КПК України
У касаційній скарзі захисник стверджує про непропорційність та нерелевантність посилань суду апеляційної інстанції на положення ч. 10 ст. 615 КПК України, оскільки на території Вінницької області бойові дії не велися, а розгляд кримінальних проваджень судом присяжних здійснювався у звичайному режимі.
Правовий аналіз ч. 10 ст. 615 КПК України свідчить про те, що законодавець, визначаючи особливості здійснення кримінального провадження в умовах воєнного стану, передбачив критерії, за якими суд першої інстанції вповноважений проводити розгляд справ щодо злочинів, за вчинення яких передбачено довічне позбавлення волі, колегіально судом у складі трьох суддів, а саме введення на той момент на території України воєнного стану та набрання чинності Законом № 2201-IX. 
Разом з тим Верховний Суд звертає увагу на те, що: 
- факт наявності або відсутності на певній території України бойових дій (на що в касаційній скарзі посилається захисник) не охоплюється вказаною нормою процесуального закону;
- Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 (строк дії якого надалі неодноразово продовжувався) воєнний стан було введено на всій території України;
- з огляду на зміст ст. 5 КПК України на момент здійснення кримінального провадження стосовно ОСОБА_7 у суді першої інстанції підлягали застосуванню саме положення ч. 10 ст. 615 КПК України.
Ураховуючи зазначене, колегія суддів не бере до уваги наведені доводи захисника, оскільки вони є необґрунтованими, суперечать змісту кримінального процесуального закону та фактично зводяться до власного тлумачення стороною захисту положень ч. 10 ст. 615 КПК України, а тому касаційна скарга в цій частині задоволенню не підлягає.
Щодо посилань сторони захисту на практику суду касаційної інстанції про необхідність дотримання положень ст. 384 КПК України
У касаційній скарзі захисник на підтвердження своїх аргументів про допущення судом першої інстанції істотного порушення вимог КПК України у зв`язку з нероз`ясненням обвинуваченому ОСОБА_7 права на розгляд кримінального провадження судом присяжних посилається на зміст постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 вересня 2018 року (справа № 523/6472/14-к) та інших рішень суду касаційної інстанції від 14 червня 2018 року (справа № 263/830/14), 07 листопада 2018 року (справа № 751/4876/15-к), 21 березня 2019 року (справа № 149/1068/13-к).
Однак наведена вище практика Верховного Суду є нерелевантною до кримінального провадження стосовно ОСОБА_7 , адже ці рішення судом касаційної інстанції було ухвалено до введення на території України воєнного стану та прийняття Закону № 2201-ІХ і набрання ним чинності, тобто викладені в них правові висновки були сформовані на підставі процесуального законодавства, чинного на момент до доповнення положень ст. 615 КПК України, серед іншого, і ч. 10, якою визначено можливість здійснення в умовах воєнного стану судового розгляду кримінальних правопорушень щодо злочинів, за вчинення яких передбачено довічне позбавлення волі, колегіально судом у складі трьох суддів.
Висновки Верховного Суду за результатом касаційного розгляду
Оскільки під час перегляду кримінального провадження стосовно засудженого ОСОБА_7 судом касаційної інстанції не було встановлено таких істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили або могли перешкодити судам попередніх інстанцій постановити законні й обґрунтовані рішення, колегія суддів уважає, що касаційну скаргу захисника необхідно залишити без задоволення, а вирок суду першої інстанції та ухвалу суду апеляційної інстанції - без зміни.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК України, Верховний Суд
ухвалив:
Касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах ОСОБА_7 , залишити без задоволення, а вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 03 квітня 2025 року й ухвалу Вінницького апеляційного суду від 10 червня 2025 року стосовно засудженого ОСОБА_7 - без зміни.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3