ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 травня 2026 року
м. Київ
Справа № 317/7065/23
Провадження № 61-9150ск25

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
Ситнік О. М. (суддя-доповідач), Ігнатенка В. М., Фаловської І. М.
розглянув у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Теслі Степана Миколайовича на постанову Запорізького апеляційного суду від 18 червня 2025 року в складі колегії суддів Трофимової Д. А., Гончар М. С., Онищенка Е. А.
у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Мотор Січ» до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди в порядку регресута
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
У грудні 2023 року Публічне акціонерне товариство «Мотор Січ» (далі - ПАТ «Мотор Січ») звернулося до суду з позовом, у якому зазначило, що в провадженні Шевченківського районного суду м. Запоріжжя перебувала справа № 336/633/23 за позовом ОСОБА_2 до ПАТ «Мотор Січ» про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
13 червня 2023 року рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя позов ОСОБА_2 задоволено, визнано незаконним та скасовано наказ президента ПАТ «Мотор Січ» ОСОБА_1. від 10 березня 2022 року вих. № 465/к про звільнення ОСОБА_2 з посади директора управління закупівель. Поновлено ОСОБА_2 на посаді директора управління закупівель ПАТ «Мотор Січ». Стягнуто з ПАТ «Мотор Січ» на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 1 824 335,29 грн за період з 04 березня 2022 року до 13 червня 2023 року включно. Стягнуто з ПАТ «Мотор Січ» на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 3220,80 грн. Стягнуто з ПАТ «Мотор Січ» на користь держави в особі Державної судової адміністрації України судовий збір у розмірі 12 346,40 грн.
06 липня 2023 року додатковим рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя в справі № 336/633/23 стягнуто з ПАТ «Мотор Січ» на користь ОСОБА_2 судові витрати на надання професійної правничої допомоги в розмірі 20 000,00 грн.
06 вересня 2023 року постановою Запорізького апеляційного суду в справі № 336/633/23 апеляційну скаргу ПАТ «Мотор Січ» залишено без задоволення, рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 13 червня 2023 року та додаткове рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 06 липня 2023 року залишено без змін.
ПАТ «Мотор Січ» виконало постанову Запорізького апеляційного суду від 06 вересня 2023 року в справі № 336/633/23 та здійснило оформлення належних виплат ОСОБА_2 у загальному розмірі 1 626 732,90 грн.
Позивач вважав, що шкода завдана незаконним звільненням працівника у загальному розмірі 1 626 732,90 грн, яка складалася з: виплаченого середнього заробітку за час вимушеного прогулу в розмірі 1 468 589,90 грн, судових витрат за надання професійної правничої допомоги в розмірі 20 000,00 грн, судового збору в розмірі 3 220,80 грн, компенсації за щорічну відпустку за час вимушеного прогулу в розмірі 134 922,20 грн.
Просило стягнути з відповідача матеріальну шкоду в порядку регресу в розмірі 1 626 732,90 грн, судовий збір у розмірі 24 400,99 грн та повернути ПАТ «Мотор Січ» надмірно сплачений під час подання позовної заяви судовий збір.
Короткий зміст рішень судів першої, апеляційної та касаційної інстанцій
07 березня 2025 року рішенням Запорізького районного суду Запорізької області позов ПАТ «Мотор Січ» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Мотор Січ» матеріальну шкоду в порядку регресу в розмірі 1 626 732,90 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Мотор Січ» судовий збір у розмірі 24 400,99 грн. Зобов`язано Головне управління Державної казначейської служби України у Запорізькій області повернути ПАТ «Мотор Січ» надмірно сплачений згідно з платіжною інструкцією від 03 жовтня 2023 року № 713215 судовий збір у розмірі 9 941,15 грн.
Рішення суду мотивовано тим, що, здійснивши виплату коштів на виконання рішення в справі № 336/633/23, позивач набув права зворотної вимоги (регресу) до відповідача, а тому з ОСОБА_1 підлягає стягненню виплачена за судовим рішенням сума.
18 червня 2025 року постановою Запорізького апеляційного суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 07 березня 2025 року скасовано та ухвалено нове судове рішення. Позов ПАТ «Мотор Січ» до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди в порядку регресу задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Мотор Січ» матеріальну шкоду в порядку регресу в розмірі 1 626 732,90 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Мотор Січ» судовий збір у розмірі 24 400,99 грн. Зобов`язано Головне управління Державної казначейської служби України у Запорізькій області повернути ПАТ «Мотор Січ» надмірно сплачений згідно з платіжною інструкцією від 03 жовтня 2023 року № 713215 судовий збір у розмірі 9 941,15 грн. 
Апеляційний суд визнав обґрунтованими доводи представника ОСОБА_1 - адвоката Тесля С. М. щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права та розгляд справи за відсутності відповідача, без обов`язкового належного повідомлення його про час та місце розгляду справи, у зв`язку з чим скасував рішення суду та ухвалив нове рішення по суті позовних вимог.
Суд виснував, що підставою для скасування наказу про звільнення працівника, який підписаний відповідачем як президентом ПАТ «Мотор Січ», було проведення такого звільнення з порушенням закону. Вказані обставини встановлені в судовому рішенні в справі № 336/633/23, що в силу частини четвертої статті 82 Цивільного процесуального кодексу (далі - ЦПК) України не потребують доказуванню.
Згідно з наданими позивачем доказами на користь незаконно звільненого та поновленого судовим рішенням працівника на виконання вказаного рішення суду сплачений середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 1 468 589,90 грн, судові витрати за надання професійної правничої допомоги в розмірі 20 000,00 грн, судовий збір у розмірі 3 220,80 грн; а також позивачем сплачено компенсацію за щорічну основну відпустку за час вимушеного прогулу в розмірі 134 922,20 грн, що не спростовано відповідачем.
Отже, ОСОБА_1 має нести відповідальність за збитки, понесені позивачем у зв`язку з незаконним звільненням. 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
У липні 2025 року представник ОСОБА_1 - адвокат Тесля С. М. подав до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Запорізького апеляційного суду від 18 червня 2025 року, в якій просить її скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити. 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Особа, яка подала касаційну скаргу, послалася на те, що апеляційний суд не врахував правові висновки, викладені в постановах Верховного Суду: 
- від 20 травня 2020 року в справі № 401/1387/17-ц, від 20 червня 2019 року в справі № 462/8925/14, від 06 грудня 2018 року в справі № 474/658/16-ц, від 10 жовтня 2018 року в справі № 371/1165/16-ц, від 23 квітня 2018 року в справі № 335/7848/15-ц, про те, що відповідач як службова особа, яка видала наказ про звільнення, несе повну матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству у зв`язку з оплатою незаконно звільненому працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу;
- від 11 жовтня 2023 року в справі № 158/2727/20,про те, що за частиною першою статті 134 Кодексу законів про працю (далі - КЗпП) України покладається обов`язок з відшкодування шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації у зв`язку з оплатою незаконно звільненому чи незаконно переведеному працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижчеоплачуваної роботи, на винних службових осіб, за наказом або розпорядженням яких звільнення чи переведення здійснено з порушенням закону або якими затримано виконання рішення суду про поновлення на робот; відповідальність в цих випадках настає незалежно від форми вини;
- від 23 жовтня 2019 року в справі № 401/1745/16-ц,про те, що перебіг строку звернення позивача з позовом про відшкодування шкоди, заподіяної незаконним звільненням працівника, розпочався з дня проведення підприємством належних виплат незаконно звільненому працівнику; 
- від 15 березня 2023 року в справі № 753/8671/21, від 18 вересня 2023 року в справі № 582/18/21,про те, що відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові; 
- від 05 вересня 2019 року в справі № 638/2304/17, про те, що завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту;
- від 18 жовтня 2022 року в справі № 916/2519/21, від 20 листопада 2024 року в справі № 373/2163/21, про те, що, відхиляючи будь-які доводи сторін чи спростовуючи подані стороною докази, суди повинні у мотивувальній частині рішення навести правове обґрунтування такому відхиленню чи спростуванню, а також доведені фактичні обставини, з огляду на які ці доводи або докази суд не взяв до уваги. Викладення у рішенні лише доводів, доказів сторони, на користь якої приймається рішення, є порушенням процесуальних норм; 
- від28 лютого 2024 року в справі № 910/12005/22, про те, що такі обставини як пропущення позивачем процесуального строку для подання до суду доказів протягом тривалого проміжку часу та подання їх окремо вказують на недобросовісну реалізацію позивачем своїх процесуальних прав;
- від 26 лютого 2019 року в справі № 913/632/17, від 06 лютого 2019 року в справі № 916/3130/17, від 13 квітня 2021 року в справі № 909/722/14, про те що докази, якими учасники справи обґрунтовують свої вимоги, повинні існувати на момент звернення до суду з відповідним позовом, і саме на учасника справи покладено обов`язок подання таких доказів одночасно з позовною заявою.
Вважає, що апеляційний суд у порушення пункту 8 частини першої статті 134, статті 237 КЗпП України стягнув з відповідача крім оплати незаконно звільненому працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу ще судові витрати за надання професійної правничої допомоги в розмірі 20 000,00 грн, судовий збір в сумі 3 220,80 грн та компенсації за щорічну основну відпустку за час вимушеного прогулу в сумі 134 922,20 грн, яка не була предметом судового розгляду і відповідно жодним судовим рішенням не встановлено в цьому вину відповідача.
На день звернення з позовом (05 грудня 2023 року) право регресної вимоги у позивача не виникло, оскільки на цей момент позивачем не було виконано рішення суду та не було сплачено середній заробіток за час вимушеного прогулу незаконно звільненого працівника у розмірі 1 468 589,90 грн, а відтак було відсутнє порушене, невизнане або оспорюване відповідачем приватне (цивільне) право (інтерес) позивача, що є підставою для відмови в позові.
Судом неправильно застосовано статтю 237 КЗпП України, оскільки відповідач за посадою не був керівником підприємства, а відтак не є службовою особою, винною у незаконному звільненні працівника.
Суд апеляційної інстанції прийняв докази позивача, які були подані до суду першої інстанції з пропущенням встановленого законом строку: з першим клопотанням про долучення доказів позивач звернувся більше ніж через 5 місяців після подання позову (29 квітня 2024 року), з другим клопотанням - через 7 місяців (05 червня 2024 року), а з третім клопотанням - через 1 рік 2 місяці (28 лютого 2025 року).
Доводи інших учасників справи
У відзиві на касаційну скаргу ПАТ «Мотор Січ» зазначило, що воно виконало рішення суду в справі № 336/633/23 та депонувало на касі підприємства з метою особистого отримання ОСОБА_2 грошових коштів ще у вересні-листопаді 2023 року. Неявка ОСОБА_2 після направлення листа та запрошення прийти до каси підприємства не повинно впливати на право ПАТ «Мотор Січ» на подання позову щодо регресної вимоги до суду щодо стягнення грошових коштів з  ОСОБА_1 . 
Наказ від 10 березня 2022 року № 465/к про звільнення ОСОБА_2 підписаний одноособово президентом ПАТ «Мотор Січ» ОСОБА_1 в межах його повноважень, передбачених установчими документами та внутрішніми положеннями ПАТ «Мотор Січ». Керівник підприємства відповідно до покладених на нього повноважень здійснив організаційно-розпорядчі функції та прийняв наказ, який в подальшому оскаржено в суді, та рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 13 червня 2023 року в справі № 336/633/23 визнано незаконним та скасовано з покладенням на ПАТ «Мотор Січ» фінансових зобов`язань у вигляді виплат на користь ОСОБА_2 
ПАТ «Мотор Січ» повністю здійснило виплати в рамках примусового виконання рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 13 червня 2023 року та додаткового рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 06 липня 2023 року в справі № 336/633/23. Також позивачем було сплачено ОСОБА_2 компенсацію за щорічну основну відпустку за час вимушеного прогулу в розмірі 134 922,20 грн й ці витрати пов`язані з незаконним звільненням ОСОБА_2 .
Фактичні обставини справи, встановлені судами
28 квітня 2006 року протоколом № 1 спільного засідання ради директорів та наглядової ради Відкритого акціонерного товариства (далі - ВАТ) «Мотор Січ» ОСОБА_1 обрано президентом ВАТ «Мотор Січ».
18 квітня 2011 року протоколом № 1 спільного засідання ради директорів та наглядової ради ВАТ «Мотор Січ» продовжено повноваження та обрано ОСОБА_1 президентом ВАТ «Мотор Січ».
11 червня 2012 року протоколом № 2 спільного засідання ради директорів та наглядової ради ПАТ «Мотор Січ» у зв`язку з рішенням загальних зборів акціонерів ВАТ «Мотор Січ» (протокол № 18 від 19 травня 2012 року) продовжено повноваження та обрано ОСОБА_1 президентом ПАТ «Мотор Січ».
Відповідно до пункту 4.6 статуту ПАТ «Мотор Січ», затвердженого протоколом загальних зборів від 30 березня 2017 року № 24 у редакції, яка діяла до 28 листопада 2022 року у товаристві обирається президент товариства. Обрання здійснюється на підставі спільного рішення ради директорів і наглядової ради в порядку, передбаченому про положення президента товариства. Діяльність президента товариства регулюється положенням, яке затверджується радою директорів.
05 червня 2017 року протоколом № 3 спільного засідання ради директорів та наглядової ради ПАТ «Мотор Січ» продовжено повноваження та обрано ОСОБА_1 президентом ПАТ «Мотор Січ».
16 жовтня 2019 року наказом голови ради директорів ПАТ «Мотор Січ» № 3570/к ОСОБА_1 призначено президентом ПАТ «Мотор Січ», генеральним конструктором зі створення та модернізації вертолітної техніки.
Повноваження та обов`язки президента ПАТ «Мотор Січ», генерального конструктора зі створення та модернізації вертолітної техніки викладені у посадовій інструкції, затвердженої 23 вересня 2019 року головою ради директорів ПАТ «Мотор Січ». У пункті 3.2 розділу 3 посадової інструкції встановлено, що президент має право від імені підприємства підписувати накази по підприємству, зокрема накази про призначення та звільнення персоналу підприємства (зокрема директорів по напрямкам діяльності, керівників відокремлених підрозділів, їх заступників, головних спеціалістів, керівників структурних підрозділів та їх заступників).
10 березня 2022 року наказом президента ПАТ «Мотор Січ» ОСОБА_1 № 465/к звільнено ОСОБА_2 з посади директора управління закупок згідно з пунктом 2 статті 41 КЗпП України за втрату довіри з боку власника. Як зазначено в наказі про звільнення ОСОБА_2 в умовах воєнного часу, не узгодивши з керівництвом підприємства свій виїзд за межі міста та призначення виконуючого обов`язки директора управління закупівель, з 04 березня 2022 року був відсутній на роботі, що могло призвести до зриву державного оборонного замовлення.
13 червня 2023 року рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя в справі № 336/633/23 позов ОСОБА_2 до ПАТ «Мотор Січ» про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задоволено. Визнано незаконним та скасовано наказ президента ПАТ «Мотор Січ» від 10 березня 2022 року № 465/к про звільнення ОСОБА_2 з посади директора управління закупівель, поновлено ОСОБА_2 на посаді директора управління закупівель ПАТ «Мотор Січ», стягнуто з ПАТ «Мотор Січ» на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 1 824 335,29 грн за період з 04 березня 2022 року до 13 червня 2023 року включно, стягнуто з ПАТ «Мотор Січ» на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 3 220,80 грн, стягнуто з ПАТ «Мотор Січ» на користь держави в особі Державної судової адміністрації України судовий збір у розмірі 12 346,40 грн.
06 липня 2023 року додатковим рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя в справі № 336/633/23 стягнуто з ПАТ «Мотор Січ» на користь ОСОБА_2 судові витрати на надання професійної правничої допомоги в розмірі 20 000,00 грн.
06 вересня 2023 року постановою Запорізького апеляційного суду в справі № 336/633/23 апеляційну скаргу представника ПАТ «Мотор Січ» - адвоката Фофанова Я. Л. залишено без задоволення, рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 13 червня 2023 року та додаткове рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 06 липня 2023 року залишено без змін.
05 липня 2023 року наказом № 1695/к директора з управління персоналом ПАТ «Мотор Січ» Хрола В. скасовано наказ ПАТ «Мотор Січ» від 10 березня 2022 року № 465/к про звільнення ОСОБА_2 з посади директора управління закупівель та поновлено ОСОБА_2 на посаді директора управління закупівель ПАТ «Мотор Січ».
З метою виконання постанови Запорізького апеляційного суду від 06 вересня 2023 року в справі № 336/633/23 ПАТ «Мотор Січ» депонувало грошові кошти в касі підприємства в загальному розмірі 1 626 732,90 грн, що підтверджується: відомістю на виплату готівки від 31 жовтня 2023 року № 5 на суму 1 468 589,90 грн; видатковим касовим ордером від 25 вересня 2023 року № 348 на суму 20 000,00 грн; видатковим касовим ордером від 25 вересня 2023 року № 347 на суму 3220,80 грн; карточкою депонента від 01 листопада 2023 року № 17 на суму 134 922,20 грн; карточкою депонента від 01 листопада 2023 року № 21 на суму 1 468 589,90 грн.
09 листопада 2023 року листом № СПЗ-10030 ПАТ «Мотор Січ» повідомило ОСОБА_2 про те, що ПАТ «Мотор Січ» виконало вимоги суду та нарахувало середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 1 468 589,90 грн, судові витрати за надання професійної правничої допомоги в розмірі 20 000,00 грн, судовий збір у розмірі 3220,80 грн, а також компенсацію за щорічну основну відпустку за час вимушеного прогулу в розмірі 134 922,20 грн. Отримати зазначені грошові кошти ОСОБА_2 запропоновано особисто в касі ПАТ «Мотор Січ».
15 січня 2024 року постановою головного державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Гостіщевої Т. М. відкрито виконавче провадження № 73841145 на підставі виконавчого листа № 336/633/23, виданого 18 грудня 2023 року Шевченківським районним судом м. Запоріжжя про стягнення з ПАТ «Мотор Січ» на користь ОСОБА_2 середнього заробітку за час вимушеного прогулу в розмірі 1 824 335,29 грн за період з 04 березня 2022 року до 13 червня 2023 року включно.
15 січня 2024 року постановою головного державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Гостіщевої Т. М. у виконавчому провадженні № 73841145 визначено для боржника ПАТ «Мотор Січ» розмір мінімальних витрат виконавчого провадження в розмірі 472,15 грн.
15 січня 2024 року постановою головного державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Гостіщевої Т. М. у виконавчому провадженні № 73841145 стягнуто з боржника ПАТ «Мотор Січ» виконавчий збір у розмірі 182 433,52 грн.
16 квітня 2024 року платіжною інструкцією № 740467 на суму 1 651 495,58 грн підтверджено сплату ПАТ «Мотор Січ» у виконавчому провадженню № 73841145 від 15 січня 2024 року на рахунок Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).
Згідно з відкритими даними Автоматизованої системи виконавчого провадження, виконавче провадження від 15 січня 2024 року № 73841145 завершено.
16 січня 2024 року постановою головного державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Гостіщевої Т. М. відкрито виконавче провадження № 73841242 на підставі виконавчого листа № 336/633/23, виданого 18 грудня 2023 року Шевченківським районним судом м. Запоріжжя про стягнення з ПАТ «Мотор Січ» на користь ОСОБА_2 судових витрат на надання професійної правничої допомоги в розмірі 20 000,00 грн.
16 січня 2024 року постановою головного державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Гостіщевої Т. М. у виконавчому провадженні № 73841242 визначено для боржника ПАТ «Мотор Січ» розмір мінімальних витрат виконавчого провадження в розмірі 472,16 грн.
16 січня 2024 року постановою головного державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Гостіщевої Т. М. у виконавчому провадженні № 73841242 стягнуто з боржника ПАТ «Мотор Січ» виконавчий збір у розмірі 2000,00 грн.
Платіжною інструкцією від 16 квітня 2024 року № 740469 на суму 22 472,16 грн підтверджено сплату ПАТ «Мотор Січ» у виконавчому провадженні від 16 січня 2024 року № 73841242 на рахунок Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).
16 січня 2024 року постановою головного державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Гостіщевої Т. М. відкрито виконавче провадження № 73841345 на підставі виконавчого листа № 336/633/23, виданого 18 грудня 2023 року Шевченківським районним судом м. Запоріжжя про стягнення з ПАТ «Мотор Січ» на користь ОСОБА_2 судового збору в розмірі 3220,80 грн.
16 січня 2024 року постановою головного державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Гостіщевої Т. М. у виконавчому провадженні № 73841345 визначено для боржника ПАТ «Мотор Січ» розмір мінімальних витрат виконавчого провадження в розмірі 472,16 грн.
16 січня 2024 року постановою головного державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Гостіщевої Т. М. у виконавчому провадженні № 73841345 стягнуто з боржника ПАТ «Мотор Січ» виконавчий збір у розмірі 322,08 грн.
Платіжною інструкцією від 16 квітня 2024 року № 740468 на суму 4015,04 грн підтверджено сплату ПАТ «Мотор Січ» у виконавчому провадженні № 73841345 від 16 січня 2024 на рахунок Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).
17 січня 2024 року постановою головного державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Гостіщевої Т. М. у виконавчому провадженні № 73841242 закінчено виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 336/633/23, виданого 18 грудня 2023 року Шевченківським районним судом м. Запоріжжя про стягнення з ПАТ «Мотор Січ» на користь ОСОБА_2 судових витрат на надання професійної правничої допомоги в розмірі 20 000,00 грн у зв`язку з повним фактичним виконанням виконавчого документа.
17 січня 2024 року постановою головного державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Гостіщевої Т. М. у виконавчому провадженні № 73841345 закінчено виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 336/633/23, виданого 18 грудня 2023 року Шевченківським районним судом м. Запоріжжя про стягнення з ПАТ «Мотор Січ» на користь ОСОБА_2 судового збору в сумі 3220,80 грн, у зв`язку з повним фактичним виконанням виконавчого документа.
Позиція Верховного Суду
Касаційне провадження в справі відкрито з підстави, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України.
Згідно з пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України підставою касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.
Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду вивчив матеріали справи, перевірив доводи касаційної скарги, відзиву та виснував, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Мотиви, якими керується Верховний Суд, та застосовані норми права
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 Цивільного кодексу України).
Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем, і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду (див., зокрема, постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 вересня 2023 року в справі № 582/18/21).
Згідно з пунктом 8 частини першої статті 134 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли службова особа є винною в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу.
У статті 237 КЗпП України передбачено, що суд покладає на службову особу, винну в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу, обов`язок покрити шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації у зв`язку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижчеоплачуваної роботи. Такий обов`язок покладається, якщо звільнення чи переведення відбулося з порушенням закону або якщо власник чи уповноважений ним орган затримав виконання рішення суду про поновлення на роботі.
Верховний Суд у постанові від 20 травня 2020 року в справі № 401/1387/17-ц, від 14 травня 2025 року в справі № 444/3023/22 вказав, що під час незаконного звільнення або переведення на іншу роботу, невиконання рішення про поновлення працівника на роботі, що мало місце після введення в дію пункту 8 статті 134 та нової редакції статті 237 КЗпП України (з 11 квітня 1992 року) настає повна матеріальна відповідальність винних в цьому службових осіб і обов`язок покрити шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації у зв`язку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижчеоплачуваної роботи може бути покладено при допущенні ними в цих випадках будь-якого порушення закону, а не лише явного, як передбачалось раніше.
Застосовуючи матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди на підставі пункту 8 статті 134 КЗпП України, суди повинні мати на увазі, що за цим законом покладається обов`язок з відшкодування шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації у зв`язку з оплатою незаконно звільненому чи незаконно переведеному працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижчеоплачуваної роботи, на винних службових осіб, за наказом або розпорядженням яких звільнення чи переведення здійснено з порушенням закону або якими затримано виконання рішення суду про поновлення на роботі; відповідальність у цих випадках настає незалежно від форми вини.
Про те, що відповідач як службова особа, який видав наказ про звільнення, несе повну матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству у зв`язку з оплатою незаконно звільненому працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу, неодноразово зазначалось Верховним Судом у постановах від 18 лютого 2026 року в справі № 301/3082/23, від 02 травня 2025 рокув справі № 522/17256/22, від 08 січня 2025 року в справі № 755/13814/21 та інших.
Відповідно до пункту 8 частини першої статті 134, статті 237 КЗпП України матеріальна відповідальність на службову особу за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації оплатою працівникові вимушеного прогулу або різниці у заробітку при незаконному звільненні або незаконному переведенні його на іншу роботу можна покласти при наявності її персональної вини службової особи.
Системне тлумачення вказаних норм дозволяє дійти висновку про те, що позов про покриття шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації у зв`язку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу, може бути пред`явлений як самою юридичною особою, так і вищестоящим в порядку підлеглості органом (див. постанови Верховного Суду від 17 липня 2024 року в справі № 439/362/22, від 02 травня 2025 року в справі № 522/17256/22).
Застосовуючи матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди на підставі пункту 8 частини першої статті 134 КЗпП України, суди повинні мати на увазі, що за цим законом покладається обов`язок з відшкодування шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації у зв`язку з оплатою незаконно звільненому чи незаконно переведеному працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижчеоплачуваної роботи, на винних службових осіб, за наказом або розпорядженням яких звільнення чи переведення здійснено з порушенням закону або якими затримано виконання рішення суду про поновлення на роботі; відповідальність в цих випадках настає незалежно від форми вини. У чинному законодавстві відсутні застереження щодо того, чи має ця особа продовжувати виконувати свої функції, чи вже має бути звільненою.
Такий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 11 жовтня 2023 року в справі № 158/2727/20, на яку, зокрема, посилається заявник у касаційній скарзі. 
За правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року в справі № 129/1033/13-ц). 
Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (частина четверта статті 82 ЦПК України).
У справі, що переглядається, встановлено, що підставою для скасування наказу про звільнення працівника ОСОБА_2 , який підписаний ОСОБА_1 як президентом ПАТ «Мотор Січ», було проведення такого звільнення з порушенням вимог КЗпП України. Такі обставини встановлені в рішенні Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 13 червня 2023 року в справі № 336/633/23, яке залишено без змін постановою Запорізького апеляційного суду від 06 вересня 2023 року, що в силу частини четвертої статті 82 ЦПК України не потребують доказуванню.
Повноваження та обов`язки президента ПАТ «Мотор Січ», генерального конструктора зі створення та модернізації вертолітної техніки, викладені в посадовій інструкції, затвердженій 23 вересня 2019 року головою ради директорів ПАТ «Мотор Січ». Зокрема, пунктом 3.2 розділу 3 посадової інструкції встановлено, що президент має право від імені підприємства підписувати накази по підприємству, зокрема накази про призначення та звільнення персоналу підприємства (зокрема директорів по напрямкам діяльності, керівників відокремлених підрозділів, їх заступників, головних спеціалістів, керівників структурних підрозділів та їх заступників).
У пункті 4.1 посадової інструкції передбачено, що президент несе відповідальність за виконання своїх посадових обов`язків та використання прав, наданих дійсною посадовою інструкцією.
Наказ від 10 березня 2022 року № 465/к про звільнення ОСОБА_2 підписаний одноособово президентом ПАТ «Мотор Січ» ОСОБА_1 в межах його повноважень, передбачених установчими документами та внутрішніми положеннями ПАТ «Мотор Січ». Керівник підприємства відповідно до покладених на нього повноважень здійснив організаційно-розпорядчі функції та прийняв наказ, який в подальшому оскаржено в суді, та рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 13 червня 2023 року в справі № 336/633/23 визнаний незаконним та скасований з покладенням на ПАТ «Мотор Січ» фінансових зобов`язань у вигляді виплат на користь ОСОБА_2 . 
Зазначене спростовує доводи касаційної скарги про те, що відповідач за посадою не був керівником підприємства, а відтак не є службовою особою, винною у незаконному звільненні працівника.
ПАТ «Мотор Січ» повністю здійснило виплати в рамках примусового виконання судових рішень у справі № 336/633/23, а також виплатило ОСОБА_2 компенсацію за щорічну основну відпустку за час вимушеного прогулу в розмірі 134 922,20 грн.
Посилання представника відповідача на те, що суд необґрунтовано стягнув з відповідача витрати за надання професійної правничої допомоги в розмірі 2000,00 грн, судовий збір у сумі 3220,80 грн та компенсацію за щорічну основну відпустку за час вимушеного прогулу в розмірі 134 922,20 грн є безпідставними, оскільки зазначені судові витрати стягнуті рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 13 червня 2023 року та додатковим рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 06 липня 2023 року, залишеними без змін постановою Запорізького апеляційного суду від 06 вересня 2023 року в справі № 336/633/23, а компенсація за щорічну основну відпустку за час вимушеного прогулу в сумі 134 922,20 грн пов`язана з незаконним звільненням ОСОБА_2 , встановленим у справі № 336/633/23.
Колегія суддів не погоджується з доводами касаційної скарги про те, що позивач зволікав з поданням до суду доказів протягом тривалого проміжку часу та подав їх окремо від позову, що, на думку заявника, свідчить на недобросовісну реалізацію позивачем своїх процесуальних прав (з першим клопотанням про долучення доказів про сплату коштів працівнику позивач звернувся більше ніж через 5 місяців після подання позову (29 квітня 2024 року), з другим клопотанням - через 7 місяців (05 червня 2024 року), а з третім клопотанням - через 1 рік 2 місяці (28 лютого 2025 року), з огляду на таке.
Із матеріалів справи вбачається, що ПАТ «Мотор Січ» вживало всіх заходів з метою своєчасного виконання судового рішення в справі № 336/633/23 - депонувало стягнені судовим рішенням грошові кошти в касі підприємства і зверталося до ОСОБА_2 із запитами для особистого отримання ним виплат, проте останній не з`являвся за отриманням коштів, що зумовило виконання судового рішення в примусовому порядку у зв`язку з чим докази виконання судового рішення надавалися суду по мірі їх отримання. Зазначене виключає оцінку поведінки позивача як недобросовісної.
Так, відповідно до постанови Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року в справі № 401/1745/16-ц перебіг строку звернення позивача з позовом про відшкодування шкоди, заподіяної незаконним звільненням працівника, розпочинається з дня проведення підприємством належних виплат незаконно звільненому працівнику.
Позивач з метою виконання судового рішення в справі № 336/633/23 депонував грошові кошти в касі підприємства в загальному розмірі 1 626 732,90 грн, що підтверджується: відомістю на виплату готівки від 31 жовтня 2023 року № 5 на суму 1 468 589,90 грн; видатковим касовим ордером від 25 вересня 2023 року № 348 на суму 20 000,00 грн; видатковим касовим ордером від 25 вересня 2023 року № 347 на суму 3220,80 грн; карточкою депонента від 01 листопада 2023 року № 17 на суму 134 922,20 грн; карточкою депонента від 01 листопада 2023 року № 21 на суму 1 468 589,90 грн.
У листопаді 2023 року ПАТ «Мотор Січ» повідомило ОСОБА_2 про те, що виконало рішення суду та нарахувало грошові кошти, які він має отримати в касі підприємства. 
У квітні 2024 року в процесі виконавчого провадження щодо виконання судових рішень в справі № 336/633/23 позивач виплатив незаконно звільненому працівнику ОСОБА_2 належні виплати, отже доводи касаційної скарги про те, що у позивача не виникло право вимоги матеріальної шкоди в порядку регресу та про відсутність у позивача порушеного права є безпідставними.
Докази на підтвердження виплати коштів працівнику ОСОБА_2 позивач невідкладно подав до суду першої інстанції у квітні 2024 року (т. 1, а. с. 215-240) до постановлення 07 травня 2024 року ухвали про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті (т. 2, а. с. 32). Питання щодо долучення до матеріалів справи інших доказів, поданих з клопотаннями від 05 червня 2024 року та від 28 лютого 2025 року, вирішувалося судом у судовому засіданні від 07 березня 2025 року, у якому клопотання суд задовольнив, що узгоджується з вимогами частини восьмої статті 83 ЦПК України щодо можливості прийняття судом доказів у разі, якщо особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.
Посилання заявника в касаційній скарзі на те, що суд не врахував висновків Верховного Суду від 15 березня 2023 року в справі № 753/8671/21, від 18 вересня 2023 року в справі № 582/18/21, від 05 вересня 2019 року в справі № 638/2304/17, від 18 жовтня 2022 року в справі № 916/2519/21, від 28 лютого 2024 року в справі № 910/12005/22, від 26 лютого 2019 року в справі № 913/632/17, від 06 лютого 2019 року в справі № 916/3130/17, від 13 квітня 2021 року в справі № 909/722/14, є безпідставними з огляду на таке.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 12 жовтня 2021 року в справі № 233/2021/19 (провадження № 14-166цс20) зазначила, що в кожному випадку порівняння правовідносин і їхнього оцінювання на предмет подібності слід визначати з огляду на те, які правовідносини є спірними, порівнювати права та обов`язки сторін цих правовідносин відповідно до правового чи їх договірного регулювання (пункт 31) з урахуванням обставин кожної конкретної справи (пункт 32).
Верховний Суд висловлює правові висновки у справах з огляду на встановлення судами певних фактичних обставин справи і такі висновки не є універсальними та типовими до всіх справ і фактичних обставин, які можуть бути встановлені судами.
Неврахування висновку Верховного Суду щодо застосування норми права, зокрема, має місце тоді, коли суд нижчої інстанції, посилаючись на норму права, застосував її інакше (не так, в іншій спосіб витлумачив тощо), ніж це зробив Верховний Суд в іншій справі.
Не можна посилатися на неврахування висновку Верховного Суду як на підставу для касаційного оскарження, якщо відмінність у судових рішеннях зумовлена не неправильним (різним) застосуванням норми, а неоднаковими фактичними обставинами справ, які мають юридичне значення.
У справі № 753/8671/21, на яку посилається заявник в касаційній скарзі, розглядався позов про визнання недійсним, скасування та вилучення записів із державного реєстру іпотек; у справі № 582/18/21 - позов про встановлення факту проживання однією сім`єю зі спадкодавцем на час відкриття спадщини та визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом; у справі № 638/2304/17 - позов про визнання недійсним договору дарування грошових коштів; в справі № 916/2519/21 - позов про визнання тендерної документації такою, що не відповідає вимогам закону, визнання незаконним та скасування рішення, визнання недійсним договору та додаткових угод; у справі № 910/12005/22 - позов про визнання недійсними та скасування рішень позачергових загальних зборів; у справі № 913/632/17 - позов провизнання недійсними рішення та договору іпотеки; в справі № 916/3130/17 - позов про стягнення збитків, які становлять вартість втраченого майна за договорами відповідального зберігання; у справі № 909/722/14 - позов про визнання права власності на будівельні матеріали.
Отже, не можна вважати, що обставини справ, на які посилається заявник у касаційній скарзі, є подібними обставинам справи, що переглядається.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника по суті спору та їх відображення в оскаржених судових рішеннях, питання вмотивованості висновків судів, Верховний Суд керується тим, що в справі, яка розглядається, сторонам надано мотивовану відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені в касаційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду.
Інші доводи касаційної скарги вказаних висновків не спростовують, вони зводяться до власного тлумачення норм права, власної оцінки доказів та незгоди з рішенням суду апеляційної інстанції і спростовуються матеріалами справи.
Суд враховує позицію Європейського суду з прав людини, сформовану, зокрема, у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01, пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00, пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04, пункт 58), за якою принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що в рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належно зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (див. рішення в справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain), пункт 29).
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду апеляційної інстанції без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.
Щодо судових витрат
Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки в цій справі судове рішення підлягає залишенню без змін, розподілу судових витрат Верховний Суд не здійснює.
Керуючись статтями 389, 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Теслі Степана Миколайовича залишити без задоволення.
Постанову Запорізького апеляційного суду від 18 червня 2025 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:	О. М. Ситнік   В. М. Ігнатенко    І. М. Фаловська