П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 травня 2026 року 
м. Рівне

Справа № 555/2560/25
Провадження № 22-ц/4815/918/26

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 

головуючого-судді – Шимківа С.С.,
суддів: – Ковальчук Н.М., Хилевича С.В.,
секретар судового засідання – Ковальчук Л.В.,

учасники справи: 
заявник –  ОСОБА_1 , 
заінтересовані особи – Берзнівський відділ державної реєстрації актів
цивільного стану у Рівненському районі Рівненської області 
Західного міжрегіонального управління Міністерства 
юстиції, 
– Міністерство оборони України,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Міністерства оборони України на рішення Костопільського районного суду Рівненської області від 28 січня 2026 року (ухвалене у складі судді Цвіркуна О.С., повний текст рішення суду складено 02.02.2026) у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи Берзнівський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, Міністерство оборони України, військова частина НОМЕР_1 про оголошення фізичної особи померлою, –

в с т а н о в и в :

У листопаді 2025 року  ОСОБА_1 звернулася до Костопільського районного суду Рівненської області із заявою про оголошення фізичної особи померлою.
Заяву обґрунтовувала тим, що вона є дружиною ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
29.03.2023 її чоловіка було мобілізовано до військової частини НОМЕР_1 , а 13.11.2023 отримала сповіщення, що він зник безвісти 25.10.2023 під час виконання бойового завдання в районі населеного пункту Кринки Херсонської області.
13.11.2023 за її заявою було внесено дані до ЄДРДР та командиром військової частини НОМЕР_1 було призначено службове розслідування за фактом зникнення безвісти ОСОБА_2 . 
За результатом службового розслідування встановлено, що водій десантно-висаджувальних засобів інженерно-саперного взводу військової частини НОМЕР_1 матрос ОСОБА_2 28.10.2023 зник безвісти під час виконання бойового завдання в районі населеного пункту Кринки, Херсонської області, під час виконання бойового завдання в районі населеного пункту Кринки Херсонської області, внаслідок мінометного обстрілу.
Просила суд оголосити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який зник безвісти 28.10.2023 у районі населеного пункту Кринки, Херсонської області, під час виконання бойового завдання – померлим.
Рішенням Костопільського районного суду Рівненської області від 28 січня 2026 року заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи Берзнівський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, Міністерство оборони України, військова частина НОМЕР_1 про оголошення фізичної особи померлою – задоволено.
Оголошено ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м.Березне, Рівненської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , який зник безвісти ІНФОРМАЦІЯ_3 у районі населеного пункту Кринки, Херсонської області, під час виконання бойового завдання – померлим.
Датою смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м.Березне, Рівненської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , вважати дату набрання законної сили рішення суду. 
Рішення мотивовано тим, що з моменту події – 28.10.2023, до моменту розгляду справи судом пройшло більше двох років, а досліджені в судовому засіданні докази, є достатніми для можливості зробити вірогідне припущення про смерть ОСОБА_2 , який будучи водієм відділення десантно-висаджувальних засобів інженерно-саперного взводу військової частини НОМЕР_1 , під час бойового завдання, 28.10.2023 року зник безвісти у районі населеного пункту Кринки, Херсонської області.
Не погоджуючись із рішенням місцевого суду, Міністерство оборони України оскаржило його в апеляційному порядку.
У поданій апеляційній скарзі зазначає, що згідно змісту Наказу № 376 Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 28 лютого 2025 року активні бойові дії на території Олешківської міської територіальної громади Херсонської області розпочались 24 лютого 2022 року та станом на поточний момент не завершені. 
Таким чином, з огляду на відсутність факту закінчення воєнних дій на території даного населеного пункту, як місця вірогідної загибелі ОСОБА_3 , відлік встановленого шестимісячного строку ще не розпочався, у зв`язку із чим звернення із заявою про оголошення фізичної особи померлою є передчасним та вказана заява судом першої інстанції підлягала відхиленню.
Просить суд скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове – про відмову у задоволенні заяви.
09 квітня 2026 року Військовою частиною НОМЕР_1 подано відзив на апеляційну скаргу, в якому покликається на передчасність оскаржуваного рішення, оскільки бойові дії на території, яка є місцем зникнення безвісти ОСОБА_3 , ще не завершені.
Просить скасувати оскаржуване рішення та відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 .
24 квітня 2026 року ОСОБА_1 подано відзив на апеляційну скаргу, у якому покликається на законність оскаржуваного рішення, просить про залишення рішення без змін, а апеляційної скарги – без задоволення.
Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, з огляду на наступне.
Судом встановлено, що  ОСОБА_1 є дружиною ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу (а.с.11).
Відповідно до наказу №157 від 14.06.2023, матроса ОСОБА_2 зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та з 14.06.2023 останній вважається таким що прийняв посаду та приступив до виконання службових обов`язків за посадою (а.с.17).
З сповіщення №37 від 13.11.2023 судом встановлено, що ОСОБА_2 25.10.2023 під час виконання бойового завдання в районі населеного пункту Кринки Херсонської області зник безвісти (а.с.12-13).
За заявою ОСОБА_1 ВП №4 Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області, було внесено відомості до ЄДРДР за фактом зникнення безвісти ОСОБА_2 (а.с.14).
З витягу з єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин №20231212-866 від 12.12.2023, встановлено, що ОСОБА_2 вважаться таким, що зник на території бойових дій (під час воєнних дій) (а.с.16).
Наказом №621/1 від 28.10.2023 було призначено службове розслідування за фактом зникнення безвісти військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 матроса ОСОБА_2 під час оборонних дій внаслідок артилерійського обстрілу (а.с.18).
Згідно акту службового розслідування від 13.02.2024 за фактом зникнення безвісти військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 матроса ОСОБА_2 під час оборонних дій внаслідок артилерійського обстрілу в районі виконання бойових завдань вбачається, що водій відділення десантно-висаджувальних засобів інженерноо-саперного взводу матрос ОСОБА_2 . 28.10.2023 в ході бойового завдання поблизу населеного пункту Кринки Херсонської області, внаслідок мінометного обстрілу противника зник безвісти, здійснені заходи щодо пошуку, евакуації військовослужбовця ОСОБА_2 не принесли жодних позитивних результатів (а.с.19-22).
З витягу з наказу №78 від 13.11.2024, вбачається, що службове розслідування вважається завершеним, та оголошено статус як безвісти зниклий за особливих обставин військовослужбовця призваного за мобілізацією матроса ОСОБА_2 водія відділення десантно-висаджувальних засобів інженерно-саперного взводу військової частини НОМЕР_1 (а.с.23-24).
Заявник ОСОБА_1 , покликаючись на наявність достатніх правових та фактичних підстав для оголошення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , померлим, звернулася до суду з вказаною заявою.
Кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру (стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).
Європейський суд з прав людини зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, №19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).
Для приватного права апріорі є притаманною така засада як розумність. Розумність характерна та властива як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і тлумачення процесуальних норм (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 червня 2021 року в справі № 554/4741/19, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року в справі № 520/1185/16-ц, постанову Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року в справі № 209/3085/20).
Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом (частина друга статті 13 ЦПК України).
Окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (частина перша статті 293 ЦПК України).
Під час розгляду справ окремого провадження суд зобов`язаний роз`яснити учасникам справи їхні права та обов`язки, сприяти у здійсненні та охороні гарантованих Конституцією і законами України прав, свобод чи інтересів фізичних або юридичних осіб, вживати заходів щодо всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи (частина перша статті 297 ЦПК України).
Справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом (частина третя статті 297 ЦПК України).
Цивільним законодавством передбачалося декілька підстав для оголошення фізичної особи померлою: по-перше, тривала безвісна відсутність, тобто якщо у місці постійного проживання фізичної особи немає відомостей про місце її перебування протягом трьох років; по-друге, особа пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку, якщо у місці постійного проживання фізичної особи немає відомостей про місце її перебування протягом шести місяців; по-третє, за можливості вважати фізичну особу загиблою від певного нещасного випадку або інших обставин внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру фізична особа може бути оголошена судом померлою протягом одного місяця після завершення роботи спеціальної комісії, утвореної внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру; по-четверте, якщо особа пропала безвісти у зв`язку з воєнними діями, в такому випадку вона може бути оголошена судом померлою після спливу двох років від дня закінчення воєнних дій. При цьому, суду надано право оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 11 квітня 2019 року в справі № 490/342/17 (провадження № 61-7683св18)).
За наявності припущень про факт смерті фізичної особи, у тому числі у зв`язку з воєнними діями, без достовірних доказів, які свідчать про цей факт, правильним буде звернення до суду із заявою про оголошення судом особи померлою (частина друга статті 46 ЦК України), а не із заявою про встановлення факту смерті цієї фізичної особи (пункт 8 частини першої статті 315 ЦПК України) (див. постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 березня 2024 року в справі № 204/7924/23 (провадження № 61-16728св23)).
Фізична особа, яка пропала безвісти у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена судом померлою після спливу двох років від дня закінчення воєнних дій. З урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців. Фізична особа оголошується померлою від дня набрання законної сили рішенням суду про це. Фізична особа, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави припустити її загибель від певного нещасного випадку або у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена померлою від дня її вірогідної смерті (частина друга та третя статті 46 ЦК України).
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 11 грудня 2024 року у справі № 755/11021/22 вирішила виключну правову проблему щодо початку відліку строку, передбаченого частиною другою статті 46 ЦК України, для оголошення судом фізичної особи померлою.
Велика Палата Верховного Суду наголосила, що в частині другій статті 46 ЦК України йдеться про воєнні дії, збройний конфлікт, а не про воєнний стан. Не можна тлумачити цей припис як такий, що його можливо застосувати стосовно оголошення особи померлою винятково після скасування воєнного стану на всій території України.
З урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою не раніше спливу шести місяців від дня закінчення активних бойових дій на місці ймовірної загибелі фізичної особи або від дня настання події, за якої відбулася загибель фізичної особи, якщо така подія хоча і є наслідком воєнних дій, проте сталася не на території ведення активних дій.
Велика Палата Верховного Суду у вказаній постанові також зазначила, що для з`ясування змісту припису речення другого частини другої статті 46 ЦК України з урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців, використовує телеологічний (цільовий) спосіб тлумачення норми права. Телеологічний (цільовий) спосіб тлумачення норм права зосереджується на цілі та призначенні законодавчого припису, враховуючи права й законні інтереси суб`єктів і суспільні інтереси.
Мета досліджуваної правової норми полягає у забезпеченні балансу між правовою визначеністю та захистом прав зниклої особи. З одного боку, закон хоче запобігти поспішному оголошенню особи померлою, оскільки це може спричинити значні правові наслідки, як-от відкриття спадщини. З іншого - потреба у відновленні правової визначеності стає особливо актуальною у випадках зникнення в умовах активних бойових дій, коли значно зростає ризик загибелі.
Правова мета встановлення спеціальних строків полягає в тому, що визначені частиною другою статті 46 ЦК України два роки від дня закінчення воєнних дій, збройного конфлікту або шість місяців потрібні для розшуку особи та вжиття заходів для її повернення із зони воєнних дій, збройного конфлікту або з інших держав і територій. Дворічний або шестимісячний строки обумовлені тим, що в багатьох випадках під час воєнних дій, збройних конфліктів загибель або зникнення осіб відбувається в умовах невизначеності, на територіях, де тривають активні бойові дії, або в тимчасово окупованих регіонах, що ускладнює вирішення питання розшуку фізичної особи. І навіть за наявності цих строків очевидність щодо зникнення безвісти або загибелі особи може залишатися невідомою. Однак саме для розв`язання таких проблем і застосовуються юридичні фікції.
Речення друге частини другої статті 46 ЦК України не конкретизує обставини, за яких суд може застосувати скорочений шестимісячний строк замість дворічного, зазначеного у реченні першому цієї частини. Водночас суд може послатися на шестимісячний строк у разі наявності істотних підстав для припущення, що фізична особа загинула внаслідок воєнних дій, збройного конфлікту, і без обґрунтованих підстав очікувати, що з часом обставини зміняться або з`являться нові дані щодо місцезнаходження цієї особи.
Отже, визначені статтею 46 ЦК України строки спрямовані суто на те, щоб запобігти ситуації, в якій передчасно буде визнано померлою особу, яка зникла в умовах невизначеності на територіях, де тривають активні бойові дії.
Крім того, Велика Палата Верховного Суду роз`яснила, що закон доповнив частину другу статті 46 ЦК України реченням другим задля врегулювання ситуацій, коли у суду є достатні істотні підстави вважати, що на основі доказів у конкретній справі фізична особа - з надзвичайно великою вірогідністю - є дійсно померлою (загиблою), і що впродовж двох років, зазначених у частині першій цієї статті, про особу не буде додаткових відомостей як про живу.
Таким чином, при вирішенні такої категорії справ у розпорядженні суду мають бути належні та допустимі докази для встановлення обставин, на підставі яких можливо зробити вірогідне припущення про смерть громадянина. Відсутність безумовних доказів або наявність суперечностей у доказах, поданих заявником та/або заінтересованими особами на підтвердження відповідних обставин, унеможливлює оголошення особи померлою. Отже, предметом доказування у справі є безпосередньо обставини, на підставі яких можливо зробити вірогідне припущення про загибель особи, яку заявник просить оголосити померлою (див. постанови Верховного Суду від 08 лютого 2024 року у справі № 148/1207/22, від 04 червня 2025 року у справі № 591/11696/23, від 18 грудня 2025 року у справі № 357/16463/24, від24 грудня 2025 року у справі № 205/16123/24).
У постановах від 26 квітня 2023 року у справі № 337/3725/22, від 29 березня 2023 року у справі № 753/8033/22 Верховний Суд дійшов висновків, що підставою для встановлення факту смерті є підтверджені доказами обставини, які свідчать про смерть громадянина в певний час і за певних обставин. Доказами, що підтверджують факт смерті особи в умовах воєнного стану або на тимчасово окупованій території України, можуть бути, зокрема: письмові докази; речові докази, у тому числі звуко- і відеозаписи; висновки експертів; копії лікарського свідоцтва/довідки про смерть; показання свідків, що можуть підтвердити ті обставини, на які посилається заявник; довідки з військкомату (територіального центру комплектування та соціальної підтримки) або від командира військової частини (у разі загибелі військовослужбовців); заяви до правоохоронних органів про зникнення особи, в тому числі за обставин, що загрожували їй смертю.
Вочевидь вказаний перелік доказів не є вичерпним і може бути конкретизований у кожній справі залежно від встановлених у ній обставин (див. постанову Верховного Суду від 25 жовтня 2023 року у справі № 607/1612/23 (провадження № 61-6323св23)).
Результат аналізу наведеного дає підстави для висновку, що застосування судом, зокрема, шестимісячного строку, який обчислюється з моменту зникнення фізичної особи безвісти, можливе тільки за умови наявності істотних підстав для припущення її загибелі внаслідок воєнних дій або збройного конфлікту, тобто за умови доведеності предмета доказування у справі про оголошення особи померлою.
Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 24 грудня 2025 року у справі № 205/16123/24 (провадження № 61-6220св25)).
Частиною третьою статті 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).
Відповідно до частини першої статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Як вбачається зі змісту наказу № 376 Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 28 лютого 2025 року бойові дії на території Олешківської міської територіальної громади Херсонської області, до складу якої входить населений пункт Кринки, станом на поточний момент не завершені.
Разом з тим, надані заявницею докази, на підтвердження обставин ймовірної загибелі ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , військовослужбовця, ІНФОРМАЦІЯ_3 у районі населеного пункту Кринки Херсонської області, за обставин, пов`язаних із захистом Батьківщини, дають підстав з надзвичайно великою вірогідністю припускати його смерть у певний час і за певних обставин, тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення заяви про оголошення померлим до спливу строків, вказаних у частині другій статті 46 ЦК України.
Аналогічного висновку про задоволення заяви про оголошення фізичної особи померлою до спливу строків, вказаних у частині другій статті 46 ЦК України, за умови доведення заявницею обставин справи, які дають можливість зробити вірогідне припущення про смерть особи, дійшов Верховний Суд у постанові від 21 січня 2026 року у справі № 127/11048/24 (провадження № 61-12420св25).
Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв`язку із чим рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, Рівненський апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Міністерства оборони України залишити без задоволення, а рішення Костопільського районного суду Рівненської області від 28 січня 2026 року – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне судове рішення не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Головуючий-суддя      Шимків С.С.

Судді:  Ковальчук Н.М.

 
Хилевич С.В.