Суддя ОСОБА_1 
Справа № 644/2015/26 
Провадження № 1-кп/644/628/26 
01.06.2026

ВИРОК
Іменем України

01 червня 2026 року м. Харків

Індустріальний районний суд м. Харкова у складі: 
головуючої судді – ОСОБА_1 , 
за участю:
секретаря судових засідань – ОСОБА_2 ,
прокурора – ОСОБА_3 ,
захисника обвинуваченого – ОСОБА_4 ,
обвинуваченого – ОСОБА_5 , 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 2а приміщення Індустріального районного суду м. Харкова у режимі відеоконференції з Державної установи «Харківська виправна колонія (№43)» обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12026221180000045 від 10.01.2026, стосовно:
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Суми, громадянин України, українець, неодружений, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , відбуваючий покарання в Державній установі «Харківська виправна колонія (№43)» за адресою: м. Харків, вул. Таджицька, 17, раніше судимий 04.03.2019 Зарічним районним судом м. Суми за ч. 2 ст. 307 КК України до 5 років позбавлення волі,
у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 369 КК України, 

ВСТАНОВИВ:

I.Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.
Судом установлено, що відповідно до наказу №13/ОС-23 від 20 січня 2023 року, старшого лейтенанта внутрішньої служби ОСОБА_6 призначено на посаду начальника дільниці – начальника відділення соціально-психологічної служби дільниці соціальної реабілітації державної установи «Харківська виправна колонія №43».
Згідно з п.2 Розділу ІІ посадової інструкції начальника дільниці – начальника відділення соціально-психологічної служби дільниці соціальної реабілітації відділу соціально-виховної та психологічної роботи, затвердженої начальником державної установи «Харківська виправна колонія (№43)» (далі – посадової інструкції), ОСОБА_6 зобов`язаний серед іншого щодня здійснювати обхід дільниці соціальної реабілітації з метою огляду технічного стану приміщень, виявлення предметів, виробів і речовин, зберігання яких засудженим забороняється, організації робіт з підтримання належних побутових умов у дільниці соціальної реабілітації, дотримання чистоти і порядку у приміщеннях та на прилеглій території, збереження майна дільниці. 
Відповідно до п.п. 7, 8, 16, 18 Розділу ІІ посадової інструкції, згідно із затвердженим графіком ОСОБА_6 здійснює прийом засуджених з особистих питань, вирішує порушені в їх заявах і скаргах питання; стежить за станом здоров`я засуджених, за виконанням ними правил санітарії та особистої гігієни; сприяє трудовій зайнятості засуджених на виробництві установи та оволодінню ними робочими спеціальностями, контролює їх виведення на роботу та ставлення до праці; здійснює облік працевлаштування засуджених, виконання ними норм виробітку, нарахування заробітної плати, а також облік погашення засудженими позовів та сплати аліментів; організовує та проводить серед засуджених просвітницькі, культурно-масові, фізкультурно-оздоровчі та інші заходи, які забезпечують їх зайнятість у вільний час; залучає засуджених до соціально-корисної діяльності, організації роботи гуртків за інтересами.
Отже, з урахуванням викладеного, відповідно до ч. 3 ст. 18 КК України, примітки до ст. 364 КК України, суд дійшов переконання, що ОСОБА_6 є службовою особою.
10.01.2026 близько 11 год 21 хв, засуджений ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , будучи ознайомленим з правилами відбування покарання в установі виконання покарань, маючи умисел на надання неправомірної вигоди службовій особі з метою отримання довгострокового побачення без відповідних підстав, зайшов до приміщенні кабінету начальника дільниці – начальника відділення соціальної-психологічної служби дільниці соціальної реабілітації державної установи «Харківська виправна колонія №43» ОСОБА_6 , за адресою: м. Харків, вул. Таджицька,17, де будучи впевненим у тому, що останній є службовою особою установи виконання покарань та наділений відповідними повноваженнями, під час розмови надав неправомірну вигоду у вигляді грошових коштів у сумі 5 000 (п`ять тисяч) гривень, поклавши грошові кошти до канцелярської папки на робочому столі ОСОБА_6 .
Враховуючи викладене вище, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 369 КК України, тобто надання неправомірної вигоди службовій особі за вчинення в інтересах того, хто надає таку вигоду, дії з використанням наданої їй влади чи службового становища.
1.1.Правова позиція сторони обвинувачення відображена в обвинувальному акті, з огляду на який прокурор зазначила, що стороною обвинувачення надано та судом досліджено достатньо доказів для встановлення відповідності викладених у обвинувальному акті фактичних обставин об`єктивної істини, як зважаючи на окремі докази, так і в їх сукупності, що дають підстави визнати ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.369 КК України. Також, прокурор вважала, з урахуванням повного визнання вини ОСОБА_5 за обставин визначених у обвинувальному акті, недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ним не оспорюються згідно з ч. 3 ст. 349 КПК України. Окрім цього, прокурор вважала за можливе, з урахуванням щиросердного каяття обвинуваченого ОСОБА_5 , його позитивної характеристики, залучення до праці в установі виконання покарань та отримання заробітної плати, про що свідчить надана суду обвинуваченим довідка про доходи за 2025-2026 рік за № 3256115570 з Держаної установи «Харківська виправна колонія (№ 43)», та просила суд призначити ОСОБА_5 покарання в межах санкції ч. 1 ст. 369 КК України, у виді штрафу у розмірі 1100 тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 18 700 (вісімнадцять тисяч сімсот) гривень. 
1.2.Правова позиція сторони захисту:
1.2.1. Обвинувачений ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , свою вину у скоєнні інкримінованого йому кримінальному правопорушенні – злочині повністю визнав, з відповідною кримінально-правовою кваліфікацією його дій погодився, не оспорюючи фактичних обставин, викладених у обвинувальному акті від 23.02.2026. Свої дії ОСОБА_5 піддав критичній оцінці, у скоєному щиро розкаявся, висловив сором. Крім цього, обвинувачений ОСОБА_5 , повідомив суд про недоцільність дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ним не оспорюються, та запевнив, що правильно розуміє зміст цих обставин, погоджується з кваліфікацією його діянь, визнає обставини встановлені стороною обвинувачення, також розуміє, що у такому випадку, він буде позбавлений права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, про що надав суду відповідну письмову заяву (а.с. 62). Також, обвинувачений просив суд призначення йому мінімальне покарання визначене ч. 1 ст. 369 КК України, у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, та пояснив, що має змогу сплатити штраф, оскільки отримує заробітну плату, про що надав суду відповідну довідку про доходи за 2025-2026 рік № 3256115570 з Держаної установи «Харківська виправна колонія (№ 43)».
1.2.2.Захисник обвинуваченого  ОСОБА_5 – адвокат ОСОБА_4 , яка діє в інтересах обвинуваченого на підставі договору про надання правничої допомоги від 02.03.2026, (а.с. 54), звернула увагу суду на щире каяття обвинуваченого та повністю підтримала позицію свого підзахисного щодо недоцільності дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. Захисник  ОСОБА_5 наголосила, що обвинувачений повністю визнає свою вину, запевнила та підтвердила добровільність висловленої ним позиції, а також розуміння змісту обставин, які ніким не оспорюються та обмежень щодо їх оскарження в апеляційному порядку, тому просила суд здійснити розгляд справи згідно з ч. 3 ст. 349 КПК України. Також адвокат ОСОБА_4 просила суд суворо не карати ОСОБА_5 та призначивши йому мінімальне покарання, передбачене ч. 1 ст. 369 КК України, у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, та наголосила, що о ОСОБА_7 , яка є цивільною дружиною обвинуваченого, та представляє його інтереси у відносинах з адвокатом, зобов`язалась сплатити призначений судом штраф, оскільки має дохід про що надала довідку з місця роботи (а.с. 58-59). 
II.Статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.
За наведених обставин, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , своїми умисними діями скоїв кримінальне правопорушення, яке суд кваліфікує за ч. 1 ст. 369 КК України як надання неправомірної вигоди службовій особі за вчинення в інтересах того, хто надає таку вигоду, дії з використанням наданої їй влади чи службового становища.
III. Докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів .
Об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду у своїй постанові від 16.09.2024 (справа 444/870/22, провадження № 51- 2989 кмо 23) зазначила, що суд у конкретному кримінальному провадженні на підставі ч. 3 ст. 349 КПК має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, у тому числі, у разі часткового заперечення винуватості особи у вчиненні окремого кримінального правопорушення в сукупності кримінальних правопорушень, яке має окрему кваліфікацію, або є окремим епізодом кримінального правопорушення, чи невизнання цивільного позову, та у такому випадку щодо цих оспорюваних обставин провести судовий розгляд у загальному порядку, дослідивши докази, які підтверджують або спростовують ці обставини. Такий порядок розгляду кримінального провадження не звільняє суд від обов`язку встановити обставини, які підлягають доказуванню в кримінальному провадженні, визначені в ч. 1 ст. 91 КПК.
На підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, за згодою учасників судового провадження, судом визнано недоцільним дослідження доказів по справі, щодо тих обставин, які ніким з учасників процесу не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин, сумнівів у добровільності його позиції немає, останньому роз`яснено, що у такому випадку, він буде позбавлений права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку
Беручи до уваги те, що обвинувачений винуватість у вчиненому кримінальному правопорушенні визнав у повному обсязі, не піддавав сумніву обставини, викладені в обвинувальному акті, правильно розуміє зміст цих обставин, що у суду не викликало сумнівів у добровільності його позиції, тому суд, за згодою ОСОБА_5 , з`ясувавши думку прокурора, захисника обвинуваченого, відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин кримінального провадження, які ніким не оспорюються. 
Заразом, суд з`ясував, чи не наполягає ОСОБА_5 на дослідженні всіх доказів у справі, а також роз`яснив обвинуваченому, що у такому випадку, він буде позбавлений права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку згідно з ч. 3 ст. 349 КПК України.
Відповідно до ч. 2, 3 ст. 349 КПК України у зв`язку із надходженням відповідного клопотання від сторони обвинувачення про недоцільність дослідження доказів щодо тих обставин кримінального провадження, які ніким не оспорюються у кримінальному провадженні, яке беззастережно підтримано обвинуваченим, про що останнім надано до суду письмову заяву від 30.04.2026 за вх. № 17549 (а.с. 62), керуючись імперативною вимогою щодо дотримання принципів змагальності та диспозитивності, суд визнав можливим обмежити обсяг досліджуваних доказів відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, та установив такий порядок їх дослідження: допит обвинуваченого, дослідження документів, що характеризують особу обвинуваченого наданих стороною обвинувачення та безпосередньо обвинуваченим. 
Так, допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення – злочину, передбаченому ч. 1 ст. 369 КК України, повністю визнав та пояснив суду, що відбуваючи покарання у вигляді позбавлення волі в Державній установі «Харківська виправна колонія №43» за адресою: м. Харків, вул. Таджицька, 17, за вирокомЗарічного районного суду м. Суми від 04.03.2019 за ч. 2 ст. 307 КК України, будучи ознайомленим з правилами відбування покарання в установі виконання покарань, 10.01.2026 року близько 11 год 21 хв зайшов до приміщенні кабінету начальника дільниці – начальника відділення соціальної-психологічної служби дільниці соціальної реабілітації державної установи «Харківська виправна колонія №43» ОСОБА_6 , за адресою: м. Харків, вул. Таджицька,17, будучи впевненим та повністю розуміючи, що останній є службовою особою державної установи виконання покарань, та наділений відповідними повноваженнями, усвідомлено надав ОСОБА_6 неправомірну вигоду у вигляді грошових коштів у сумі 5 000 (п`ять тисяч) гривень, поклавши грошові кошти до канцелярської папки на робочому столі ОСОБА_6 , з метою отримання довгострокового побачення без відповідних підстав.
Суд, заслухавши підсудного, дійшов переконання, що його показання не викликають сумніву у правильності розуміння змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції, розповідь ОСОБА_5 характеризується структурованістю, хронологією та не викликає сумнівів про відповідність дійсності обставинам. 
Окрім показань ОСОБА_5 , суд брав до уваги та досліджував документи щодо вжиття заходів забезпечення кримінального провадження за № 12026221180000045 від 10.01.2026, а також документи, що характеризують особу обвинуваченого, надані стороною обвинувачення та захисту, зокрема:
1.Заява ОСОБА_7 від 15.04.2026 (а.с. 58);
2.Довідка ТОВ «Уніка Текстиль» № 1 від 09.04.2026 видана на ім`я ОСОБА_7 (а.с. 59);
3.Заява ОСОБА_5 від 30.04.2026 (а.с. 62);
4.Довідка про доходи № 3256115570 за 2025-2026 рік на ім`я ОСОБА_5 з Держаної установи «Харківська виправна колонія (№ 43)» (а.с. 63);
5.Копія паспорту громадянина України № 005351611 виданого 21.10.2020 органом 5930 на ім`я ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 73);
6.Вимога щодо відомостей про судимості від 27.01.2026 на ім`я ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.74);
7.Довідка № 16-30012026/63066 від 30.01.2026 про судимість на ім`я ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 74/зворот - 76);
8.Вирок Зарічного районного суду м. Суми від 04.03.2019 у справі № 591/6521/18 про затвердження угоди про визнання винуватості від 04.03.2019 між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за кримінальним провадженням № 1201800000000032 та визнати винним ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, та на підставі ст. 69 КК України призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком 5 років без конфіскації майна (а.с. 77);
9.Ухвала Зарічного районного суду м. Суми від 25.08.2011 у справі № 591/6521/18 про скасування звільнення засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від відбування покарання з випробуванням, призначеного Зарічним районним судом в м. Суми 04.03.2019 та направлення для відбування покарання (а.с. 78-79);
10.Ухвала Сумського апеляційного суду від 26.04.2022 про відмову засудженому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у задоволенні його клопотання про поновлення строку апеляційного оскарження на ухвалу Зарічного районного суду м. Сум від 25.08.2021 (а.с. 80-81);
11.Характеристика Державної установи «Харківська виправна колонія (№43)» на засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від 13.01.2026 (а.с. 82-86);
12.Виписка із медичної карти амбулаторного хворого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 87);
13.Постанова слідчого СВ ВП № 1 ХРУП №2 ГУНП в Харківській області від 10.01.2026 про визнання речовими та приєднання до матеріалів кримінального провадження № 12026221180000045 від 10.01.2026 вилучені з канцелярської папки у приміщення службового кабінету начальника дільниці соціальної реабілітації у ДУ «Харківська виправна колонія № 43», що розташована за адресою: м. Харків, вул. Таджицька, 17грошові кошти на загальну суму у 5 000 гривень: номіналом 500 гривень 6 банкнот (№ ЛЄ9141678, № АЄ8798909, № КИ7967171, № КЗ0713502, № ЕВ3556268, № ЛГ8701989), номіналом 100 гривень 20 банкнот (№ УН8907449, № УЦ4425774, № УГ4772268, № ЄБ0891000, № АЛ9578855, № АМ0172922, № ЕЕ5773790, № ЄГ8654578, № ЕЗ9035853, № АЛ5141125, № АД4919957, № ЕД2358843, № ЄГ7642947, № ЯВ1897171, № ЄБ4121735, № ЄИ6652906, № УХ1712066, № ЄЖ4799202, № АВ5078492, № АМ5821418 (а.с. 88-90);
14.Довідка про передачу майна від 18.02.2026 у кримінальному провадженні № 12026221180000045 від 10.01.2026 в приміщенні Зберігача за адресою: м. Харків, Гімназійна Набережна, 16, а саме вилучених грошових коштів - 5000 гривень,номер опечатаного сейф пакету WAR 13110801 (а.с. 91);
15.Прибутковий позабалансовий ордер №DNRR8B01Z3 від 18.02.2026 АТ КБ «ПРИВАТБАНК» про прийом майна ГУНП в Харківській області за описом згідно з договором та актом прийому передачі 20260218СОР002 від 18.02.2026 (а.с. 92);
16.Акт приймання-передачі майна на зберігання від 18.02.2026 вилученого по кримінальному провадженню № 12026221180000045 від 10.01.2026 сейф пакет WAR 13110801 – грошові кошти, вилучені 5000 гривень (а.с. 93);
17.Постанова слідчого СВ ВП № 1 ХРУП №2 ГУНП в Харківській області від 04.02.2026 про визнання речовими доказами у кримінальному провадженні №12026221180000045 від 10.01.2026один відеозапис від 10.01.2026 з боді-камери №ДСР 11130009/2, який міститься на флеш-носії «Teamgroup 32GB» та зберігається в матеріалах кримінального провадження (а.с. 94-95). 
Будь-яких інших доказів у ході судового розгляду сторонами з боку обвинувачення та підсудного, які були вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб передбачених КПК України, зважаючи на позицію учасників судового провадження щодо застосування ч. 3 ст. 349 КПК України, надано та досліджено не було.
Оцінюючи здобуті у справі та досліджені в судовому засіданні докази, суд визнає їх узгодженими між собою та іншими доказами у справі, а також належними і допустимими для використання в процесі доказування, оскільки ці докази містять у собі фактичні дані, які логічно пов`язані з тими обставинами, які підлягають доказуванню у справі та становлять предмет доказування, передбачені як джерела доказування у КПК України, зібрані у відповідності з чинним кримінально-процесуальним законодавством, тому сумніву у своїй належності та допустимості не викликають.
Суд враховує позицію Європейського суду з прав людини, викладену у справах «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04.2011 та «Барбера, Мессеге і Ябардо проти Іспанії» від 06.12.1998, де Європейський Суд наголошує про те, що «суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності винуватості особи «поза будь - яким розумним сумнівом» і така «доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою» (п. 150, п. 253).
Отже, оскільки обвинувачений ОСОБА_5 беззаперечно визнав свою вину у скоєнні інкримінованому йому кримінального правопорушення – злочину, не оспорює фактичні обставини справи та правильно розуміє зміст цих обставин, у суду відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності його позиції, з урахуванням викладеного вище, суд дійшов висновку щодо доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_5 у скоєні злочину, передбаченого за ч. 1 ст. 369 КК України.
Суд дійшов переконання, що подія кримінального правопорушення мала місце, а вчинене обвинуваченим кримінальне правопорушення вірно кваліфіковано за ч. 1 ст. 369 КК України, оскільки ОСОБА_5 усвідомлював, що надає неправомірну вигоду службовій особі державної установи виконання покарань за вчинення в його інтересах дії з використанням наданої їй влади чи службового становища. 
Враховуючи викладене вище, суд вважає винним обвинуваченого ОСОБА_8 у скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 369 КК України, за яке до нього необхідно застосувати покарання передбачене санкцією відповідної статті КК України.
IV.Обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання, мотиви призначення покарання
При призначенні покарання обвинуваченому  ОСОБА_5 згідно з вимогами ст. 65-67 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного, обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання, та вимоги ч.2 ст. 50 КК України, якою передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових кримінальних правопорушень.
Визначення ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення полягає у з`ясуванні судом насамперед питання про те, до злочинів якої категорії тяжкості відносить закон (ст. 12 КК України) вчинене у конкретному випадку злочинне діяння. Беручи до уваги те, що у зазначеній статті КК України міститься лише видова характеристика ступеня тяжкості злочину, що відображається у санкції статті, встановленій за злочин цього виду, суд при призначенні покарання, на основі всебічного, повного та неупередженого врахування обставин кримінального провадження в їх сукупності визначає тяжкість конкретного кримінального правопорушення, враховуючи його характер, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, спосіб посягання, форму і ступінь вини, мотивацію кримінального правопорушення, наявність або відсутність кваліфікуючих ознак.
Судом враховано, що ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, яке відноситься до категорії нетяжкого злочину відповідно до ч. 4 ст.12 КК України, зокрема: санкція ч. 1 ст. 369 КК України передбачає покарання у виді штрафу від однієї тисячі до чотирьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або обмеженням волі на строк від двох до чотирьох років, або позбавленням волі на той самий строк.
?Окрім наведеного, суд бере до уваги, що підсудним скоєно умисний злочин спрямований проти встановленого порядку функціонування державної влади, авторитету системи виконання покарань та законності дій службових осіб установи виконання покарань, які служать суспільству шляхом забезпечення суворого дотримання встановленого порядку відбування покарання, розкладу дня, порядку пересування та ізоляції, виконують соціально-виховну та психологічну роботу з проведення індивідуальних та групових виховних заходів для формування правослухняної поведінки, оцінка ризиків повторного вчинення злочинів та надання психологічної підтримки засудженим, робота з подолання агресії чи залежностей, підготовка засуджених до звільнення, сприяння у відновленні родинних зв`язків та побутовому влаштуванні, створення умов для працевлаштування засуджених тощо.
Суд зважає, що у рішенні «Бемер проти Німеччини» від 03.10.2002 ЄСПЛ зазначає, що кримінальний суд має враховувати особу засудженого, його стаж злочинної діяльності, обставини скоєного ним злочину, його поведінку після злочину, умови його життя та наслідки, яких можна очікувати у зв`язку з відстрочкою.
Вивченням особи обвинуваченого, судом установлено, що ОСОБА_5 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Суми, має повних 37 років, є громадянином України (а.с. 73), зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 74/на звороті), 28.12.2011 судимий за ч. 2 ст. 187, ст. 69 КК України до позбавлення волі на 2 роки з конфіскацією майна (а.с. 74-75), 04.03.2019 вироком Зарічного районного суду м. Суми від за ч. 2 ст. 307 КК України, за яким підсудному призначено покарання до 5 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від призначеного основного покарання з випробуванням на іспитовий строк 3 роки (а.с. 74-75, 77), ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 25.08.2021 направлений для відбування покарання призначеного вироком Зарічного районного суду м. Суми від 04.03.2019, у зв`язку із ухиленням від відбування покарання у вигляді іспитового строку та скасуванням звільнення ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням (а.с. 78-79), тому наразі ОСОБА_5 фактично відбуває покарання в Державній установі «Харківська виправна колонія (№43)» за адресою: м. Харків, вул. Таджицька, 17 (а.с. 72). 
Суд бере до уваги, що ОСОБА_5 в Державній установі «Харківська виправна колонія (№43)» характеризується як особа, яка не проявляє ворожості, не вчиняв дій пов`язаних з насильством та з погрозами, не проявляє агресію, не втрачає контроль над емоціями та поведінкою, в побуті поводить себе адекватно, має шість заохочень, є друзі, соціальні контакти з іншими засудженими, підтримує соціально-родинні зв`язки з матір`ю, братом, донькою, партнеркою, сином партнерки, колишньою дружиною та хрещеною шляхом переговорів, отримує від них посилки. Загалом ОСОБА_5 проявив себе як особа, яка бере активну участь у програмах, не допускає порушень, бажає змінити своє життя та підтверджує це активними вчинками, має позитивні плани на майбутнє (а.с. 82-86). Зі слів, а також враховуючи зазначену вище характеристику має цивільну дружину ОСОБА_7 , що не заперечується стороною обвинувачення, та підтверджується поясненнями у суду підсудного та його захисника, а також підписаним в інтересах ОСОБА_5 ОСОБА_7 договором про надання правничої допомоги з адвокатом 02.03.2026, (а.с. 54), а також наданою до суду заявою ОСОБА_7 , яка зазначає, що є цивільною дружиною обвинуваченого, та представляє його інтереси у відносинах з адвокатом, зобов`язалась сплатити призначений судом штраф, оскільки має дохід про що надала довідку з місця роботи (а.с. 58-59).
Судом не вбачається, що обвинувачений стоїть на обліку у лікаря нарколога чи психіатра, що підтверджується випискою із медичної карти амбулаторного хворого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 87). Окрім цього, підсудний залучений до праці у виробничій зоні установи виконання покарань – столярна дільниця (а.с. 83), та має доходи від вказаної діяльності, про що надав довідку про доходи № 3256115570 за 2025-2026 рік з Держаної установи «Харківська виправна колонія (№ 43)» (а.с. 63).
Суд враховує, що під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують і обтяжують відповідно до положень ст. 66, 67 КК України, що відповідає правовій позиції викладеній у п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», з якої вбачається, що встановлення пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин має значення для правильного його призначення, судам необхідно всебічно досліджувати матеріали справи щодо наявності таких обставин і наводити у вироку мотиви прийнятого рішення. 
Відповідно до обвинувального акту від 23.02.2026 обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_5 є щире каяття (а.с. 4). Так, ч. 6 ст. 368 КПК України визначено, що обираючи і застосовуючи норму закону України про кримінальну відповідальність до суспільно небезпечних діянь при ухваленні вироку, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
З правового висновку Верховного Суду у постанові від 20.04.2021 в справі № 457/529/20 вбачається, що щире каяття – це обставина, яка відображає психічний стан особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, і передбачає глибокі внутрішні переживання особою того, що сталося, моральне засудження своєї кримінально караної поведінки, почуття сорому, докорів сумління і готовність нести кримінальну відповідальність. Щире каяття проявляється у самозасудженні особою вчиненого кримінального правопорушення, його наслідків, прагненні усунути нанесену шкоду та рішенні не вчиняти більше кримінальних правопорушень. Вказана форма посткримінальної поведінки особи свідчить про те, що в особи відбулися суттєві позитивні зміни соціальних орієнтацій, які знижують ступінь її соціальної небезпечності. 
Каяття передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому злочині, відверту негативну оцінку своєї злочинної поведінки, визнання тих обставин, які ставляться в провину, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого та готовність нести покарання. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження (постанова Великої Палати Верховного Суду від 27.11.2019 кримінальне провадження № 629/847/15-к).
Під час судових слухань справи ОСОБА_5 беззаперечно та дійсно визнав свою вину за тих обставин, які ставляться йому в провину, усвідомлюючи усю тяжкість скоєного, вільно та без утаювання розкривав суду усі відомі йому обставини вчиненого діяння, неодноразово засуджував свою поведінку, надаючи їй відверту негативну оцінку, неодноразово виражав щирий сором з приводу цього та осуд своєї поведінки. 
Суд зауважує, що безпосередньо сприймаючи під час судових засідань пояснення, показання, поведінку обвинуваченого ОСОБА_5 , дійшов переконання, що підсудний дійсно виражає глибокі переживання щодо того, що сталося, соромлячись діяння, яке скоїв, неохоче, але розкриває деталі скоєного задля забезпечення сприяння установлення усіх обставин що мають значення для справи, щиро засуджує свою кримінально карану поведінку, що може свідчити про позитивні зміни соціальних орієнтацій, які знижують ступінь соціальної небезпечності підсудного, який виражає повну готовність нести кримінальну відповідальність та прийняте будь-яке покарання призначене судом. 
Отже, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , суд враховує таку пом`якшуючу покарання обставину, як щире каяття, що відповідає правовому висновку Верховного Суду у постанові від 30.10.2018 у справі №559/1037/16-к та від 20.04.2021 у справі № 457/529/20. 
Відповідно до обвинувального акта від 23.02.2026 обставиною, що обтяжує покарання підсудного є рецидив злочину (а.с. 4), що підтверджується фактом відбування покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років без конфіскації майна ОСОБА_5 у ДУ «Харківська виправна колонія (№43)» за вироком Зарічного районного суду м. Суми від 04.03.2019 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, на підставі ст. 69 КК України (а.с. 72, 74, 75, 77, 78-79). 
Отже, враховуючи наведене, під час призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , суд враховує таку обтяжуючу покарання обставину, як рецидив злочину.
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
Крім того, призначаючи ОСОБА_5 покарання, суд також враховує вимоги ч.2 ст. 61 Конституції України про те, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, що відповідно до ч. 2 ст. 50 Кримінального кодексу України покарання має на меті не тільки кару, але і переслідувати цілі загальної та спеціальної превенції, має бути відповідним до скоєного, тобто необхідним та достатнім для виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як засудженим, так і іншими особами.
Санкцією ч. 1 ст. 369 КК України передбачено покарання у виді штрафу від однієї тисячі до чотирьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або обмеженням волі на строк від двох до чотирьох років, або позбавленням волі на той самий строк.
Відповідно до ч. 1 ст. 53 КК України штраф - це грошове стягнення, що накладається судом у випадках і розмірі, встановлених цим Кодексом, з урахуванням положень частини другої цієї статті. Розмір штрафу визначається судом з урахуванням майнового стану винного в межах від тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян до п`ятдесяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, якщо статтями цього Кодексу не передбачено вищого розміру штрафу (ч. 2 ст. 53 КК України). 
Суд наголошує, що повноваження суду (його права та обов`язки), надані державою, щодо обрання між альтернативними видами покарань у встановлених законом випадках та інтелектуально-вольова владна діяльність суду з вирішення спірних правових питань, враховуючи цілі та принципи права, загальні засади судочинства, конкретні обставини справи, дані про особу винного, справедливість обраного покарання тощо, визначають поняття «судова дискреція» (судовий розсуд) у кримінальному судочинстві. Дискреційні повноваження суду повинні відповідати принципу верховенства права з обов`язковим обґрунтуванням обраного рішення у процесуальному документі суду.
Судом не встановлено підстав для застосування ст. 69 та 75 КК України, вчинений злочин ОСОБА_5 відноситься до корупційних, а тому, згідно з зазначеними нормами, їх застосування неможливе.
Під час визначення судом виду та міри покарання обвинуваченому ОСОБА_5 суд враховує характер і ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, дані про особу обвинуваченого, його поведінку як під час скоєння правопорушень, так і після цього, пом`якшуючі обставини, тому суд дійшов переконання, що обвинуваченому слід призначити покарання у виді штрафу, що буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень. 
Суд бере до уваги, що обставинами для призначення ОСОБА_5 більш суворого покарання є те, що він вчинив корупційний злочин, відбуваючи покарання у ДУ «ХВК (№43)» за інший умисний злочин за вироком Зарічного районного суду м. Суми від за ч. 2 ст. 307 КК Українив від 04.03.2019 (а.с. 72, 74-75, 77, 78-79), пропонуючи неправомірну вигоду службовим особам державної установи виконання покарань. 
Заразом, суд бере до уваги, що ОСОБА_5 в Державній установі «Харківська виправна колонія (№43)» проявив себе як особа, яка бере активну участь у програмах, не допускає порушень, бажає змінити своє життя та підтверджує це активними вчинками, має позитивні плани на майбутнє (а.с. 82-86), характеризується як особа, яка не проявляє ворожості, не втрачає контроль над емоціями та поведінкою, в побуті поводить себе адекватно, має шість заохочень, є друзі, соціальні контакти з іншими засудженими, підтримує соціально-родинні зв`язки з матір`ю, братом, донькою, колишньою дружиною та хрещеною шляхом телефонних переговорів, має цивільну дружину ОСОБА_7 (а.с. 58-59), не має хронічних захворювань, не перебуває на обліку лікаря нарколога та психіатра (а.с. 87), працює у виробничій зоні установи виконання покарань – столярна дільниця (а.с. 83), має доходи від вказаної діяльності, про що надав довідку про доходи № 3256115570 за 2025-2026 рік з Держаної установи «Харківська виправна колонія (№ 43)» (а.с. 63), що свідчить про можливість ОСОБА_5 виконати призначене судом покарання, яке не буде для обвинуваченого надмірним тягарем.
Беручи до уваги викладене вище, із урахуванням загальних засад призначення покарання, аналізуючи матеріали кримінального провадження, у сукупності із висловленими позиціями сторони обвинувачення - прокурора, та позицію підсудного, його захисника, відсутністю цивільного позову, обставин вчинення кримінального правопорушення, його характеру, способу, а також обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченого, із урахуванням особи обвинуваченого, його поведінки під час та після вчиненого, беручи до уваги його пояснення у судовому засіданні, суд дійшов переконання, що виправлення обвинуваченого можливо при призначенні йому покарання за скоєння кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 1 ст. 369 КК України у виді штрафу у розмірі однієї тисячі сто неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становитиме 18 700, 00 грн, та буде справедливим, співмірним і достатнім для його виправлення, кари та запобігання вчинення нових злочинів як обвинуваченим, так і іншими особами, а також буде відповідати таким принципам Конвенції, як пропорційність обмеження прав людини, легітимна мета і невідворотність покарання.
Заразом, суд бере до уваги, що ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.369 КК України, будучи засудженим вироком Зарічного районного суду м. Суми від 04.03.2019 за ч. 2 ст. 307 КК України та на підставі ст. 69 КК України йому призначене покарання у виді позбавлення волі строком 5 років без конфіскації майна, на підставі ст. 75 КК України звільнений від призначеного основного покарання з випробуванням на іспитовий строк 3 роки (а.с. 74-75, 77), ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 25.08.2021 направлений для відбування покарання призначеного вироком Зарічного районного суду м. Суми від 04.03.2019, у зв`язку із ухиленням від відбування покарання у вигляді іспитового строку та скасуванням звільнення ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням (а.с. 78-79), тому наразі ОСОБА_5 призначене покарання не відбув і фактично його відбуває в Державній установі «Харківська виправна колонія (№43)» за адресою: м. Харків, вул. Таджицька, 17 (а.с. 72). 
Згідно з положеннями ст.71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.
Ці приписи закону є імперативними і підлягають обов`язковому виконанню.
Згідно з п.25 Постанови пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» за сукупністю вироків (ст.71 КК) покарання призначається, коли засуджена особа до повного відбування основного чи додаткового покарання вчинила новий злочин, а також коли новий злочин вчинено після проголошення вироку, але до набрання ним законної сили.
Заразом, ч.4 ст.71 КК України передбачено, що остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за нове кримінальне правопорушення, а також невідбутої частини покарання. 
Відповідно до ч.3 ст.72 КК України основні покарання у виді штрафу та позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю при призначенні їх за сукупністю кримінальних правопорушень і за сукупністю вироків складанню з іншими видами покарань не підлягають і виконуються самостійно.
Отже, за вчинення нового кримінального правопорушення суд призначив ОСОБА_5 покарання у виді штрафу, а за попереднім вироком від 04 березня 2019 року, судом визначено покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років без конфіскації майна, отже за сукупністю вироків на підставі ст.71 КК України, шляхом застосування принципу одночасного застосування покарань без складання і самостійного їх виконання, з урахуванням невідбутого покарання, призначеного вироком Зарічного районного суду м. Суми від 04.03.2019, що станом на день постановлення вироку 01.06.2026 становить 4 (чотири) місяці 12 (дванадцять) днів без конфіскації майна (а.с. 100), остаточно слід призначити ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі на строк 04 місяці 12 днів, та штраф, у розмірі 1100 (однієї тисячі сто неоподаткованих мінімумів доходів громадян), що становить 18 700 (вісімнадцять тисяч сімсот) гривень 00 копійок, який належить виконувати самостійно, враховуючи положення ч.3 ст.72 КК України. 
Аналогічна позиція міститься у постанові Верховного суду від 21 березня 2024 року (справа № 761/13964/22, провадження № 51-4642 км 23).
Отже, суд дійшов висновку, що зазначене вище покарання відповідатиме його меті, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи). Таке покарання, на думку суду, перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню, так як Конституційний Суд України у рішенні від 02.11.2004 № 15-рп/2004 зазначив, що: «Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину». Вимога додержуватися справедливості при застосуванні кримінального покарання закріплена в міжнародних документах з прав людини, зокрема у ст. 10 Загальної декларації прав людини 1948 року, ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року.
V.Підстави для задоволення цивільного позову або відмови у ньому, залишення його без розгляду.
Цивільний позов під час досудового розслідування у кримінальному провадженні заявлено не було (а.с. 4).
VI.Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.
Підстави застосування до юридичної особи заходів кримінально-правового характеру відсутні. 
Викривач у кримінальному провадженні відсутній, винагорода викривачу не пропонувалась. 
Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_5 у межах кримінального провадження № 12026221180000045 від 10.01.2026 не обирався, а суд не вбачає підстав для його застосування.
Відповідно до п.12 ч.1 ст.368 КПК України ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити, що належить вчинити з майном, на яке накладено арешт, речовими доказами і документами. 
Витрати на проведення експертизи під час досудового розслідування відсутні.
На вимогу положень ч. 4 ст. 174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту. 
Арешт накладений ухвалою слідчого судді Індустріального районного суду м. Харкова від 16.01.2026 на речові докази, зокрема: грошові кошти на загальну суму у 5 000 (п`ять тисячі) гривень: номіналом 500 гривень 6 банкнот (№ ЛЄ9141678, № АЄ8798909, № КИ7967171, № КЗ0713502, № ЕВ3556268, № ЛГ8701989), номіналом 100 гривень 20 банкнот (№ УН8907449, № УЦ4425774, № УГ4772268, № ЄБ0891000, № АЛ9578855, № АМ0172922, № ЕЕ5773790, № ЄГ8654578, № ЕЗ9035853, № АЛ5141125, № АД4919957, № ЕД2358843, № ЄГ7642947, № ЯВ1897171, № ЄБ4121735, № ЄИ6652906, № УХ1712066, № ЄЖ4799202, № АВ5078492, № АМ5821418 скасувати, після набрання вироком законної сили (а.с. 96-99).
Відповідно до п.12 ч.1 ст.368 КПК України ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити, що належить вчинити з майном, на яке накладено арешт, речовими доказами і документами. 
Питання речових доказів підлягає вирішенню відповідно до ст. 100 КПК України.
Згідно з ч. 9 ст. 100 КПК питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів, наданих суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження, а майно, що було предметом кримінального правопорушення, пов`язаного з незаконним обігом, та/або вилучене з обігу, передається відповідним установам або знищується. Так, відповідно до вимог ч.1 ст.96-1 КК України спеціальна конфіскація полягає у примусовому безоплатному вилученні за рішенням суду у власність держави грошей, цінностей та іншого майна у випадках, визначених цим Кодексом, за умови вчинення в тому числі й умисного кримінального правопорушення, за яке передбачено основне покарання у виді позбавлення волі. Згідно з п.3 ч.1 ст.96-2 КК України спеціальна конфіскація застосовується у разі, якщо гроші, цінності та інше майно були предметом кримінального правопорушення, крім тих, що повертаються власнику (законному володільцю), а у разі, коли його не встановлено, - переходять у власність держави. 
Відповідно до ч. 15 ст. 615 КПК України в умовах дії воєнного стану після складання та підписання повного тексту вироку суд має право обмежитися проголошенням його резолютивної частини з обов`язковим врученням учасникам судового провадження повного тексту вироку в день його проголошення.
Отже, керуючись ст. 100, 122, 124, 174, 331, 337, 342-351, 358, 368-371, 373, 374, 376, 395, 532, 615 КПК України,
УХВАЛИВ:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення – злочину, передбаченого ч. 1 ст. 369 КК України, та призначити йому покарання у виді штрафу у розмірі 1100 (однієї тисячі сто) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 18 700 (вісімнадцять тисяч сімсот) гривень 00 копійок.
На підставі ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до покарання, призначеного за цим вироком, повністю приєднати невідбуте покарання за вироком Зарічного районного суду м. Суми від 04.03.2019 у виді позбавлення волі без конфіскації майна, що станом на день постановлення вироку 01.06.2026 становить 4 (чотири) місяці 12 (дванадцять) днів без конфіскації майна, та остаточно призначити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) місяці 12 (дванадцять) днів без конфіскації майна, а також покарання у виді штрафу у розмірі 1100 (однієї тисячі сто) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 18 700 (вісімнадцять тисяч сімсот) 00 гривен, який відповідно до приписів ч. 3 ст. 72 КК України, виконувати самостійно.
Роз`яснити ОСОБА_5 , що несплата штрафу за відсутності підстав для розстрочки його виплати тягне за собою наслідки, передбачені ч. 5 ст. 53 Кримінального кодексу України.
Арешт накладений ухвалою слідчого судді Індустріального районного суду м. Харкова від 16.01.2026 на речові докази скасувати, після набрання вироком законної сили.
Речові докази у кримінальному провадженні № 12026221180000045 від 10.01.2026 після набрання вироком законної сили:
1.Конфіскувати в дохід держави:
1.1.грошові кошти на загальну суму у 5 000 (п`ять тисячі) гривень: номіналом 500 гривень 6 банкнот (№ ЛЄ9141678, № АЄ8798909, № КИ7967171, № КЗ0713502, № ЕВ3556268, № ЛГ8701989), номіналом 100 гривень 20 банкнот (№ УН8907449, № УЦ4425774, № УГ4772268, № ЄБ0891000, № АЛ9578855, № АМ0172922, № ЕЕ5773790, № ЄГ8654578, № ЕЗ9035853, № АЛ5141125, № АД4919957, № ЕД2358843, № ЄГ7642947, № ЯВ1897171, № ЄБ4121735, № ЄИ6652906, № УХ1712066, № ЄЖ4799202, № АВ5078492, № АМ5821418, які поміщені до сейф пакету WAR 13110801, застосувавши спеціальну конфіскацію на підставі ст. ст. 96-1, 96-2 КК України.
2.Залишити та зберігати в матеріалах кримінального провадження № 12026221180000045 від 10.01.2026:
2.1.один відеозапис від 10.01.2026 з боді-камери №ДСР 11130009/2, який міститься на флеш-носії «Teamgroup 32GB» та зберігається в матеріалах кримінального провадження».
Прокурору та обвинуваченому копію вироку вручити негайно після його проголошення, учасники судового провадження мають право отримати у суді копію вироку. Учасникам судового провадження, які не були присутні під час проголошення вироку суду - направити його копію.
Вирок може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду через Індустріальний районний м. Харкова протягом 30 днів з дня його проголошення, а ОСОБА_5 – у той же строк з моменту вручення йому копії, з підстав, передбачених ст. 394 КПК України. Вирок не може бути оскаржено в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано не доцільним відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не буде подано. В іншому разі вирок набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційного суду, якщо його не буде скасовано.
Прокурору та обвинуваченому повний текст вироку вручається в день проголошення його резолютивної частини в умовах дії воєнного стану згідно ч.15 ст. 615 КПК України.
Учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою сторінки: http://og.hr.court.gov.ua /sud2029/.

Суддя      ОСОБА_1