ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 червня 2026 року Чернігів Справа № 620/1796/26

Чернігівський окружний адміністративний суд, у складі головуючої судді Падій В.В., розглянувши, за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,
У С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, в якому просить:
-визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки виплати всіх сум в період, з 25.02.2022 по 18.07.2022, що повинні були бути виплачені у день звільнення, за період з 10.09.2024 по день фактичного розрахунку, тобто по 31.01.2026;
-зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки виплати всіх сум в період з 25.02.2022 по 18.07.2022, що повинні були бути виплачені у день звільнення, за період з 10.09.2024 по день фактичного розрахунку, тобто по 31.01.2026;
-визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки виплати всіх сум в період з 19.07.2022 по 09.09.2024 (включно), що повинні були бути виплачені у день звільнення, за період з 10.09.2014 по 09.03.2025 (включно);
-стягнути з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки виплати всіх сум в період, з 19.07.2022 по 09.09.2024 (включно), що повинні були бути виплачені у день звільнення, за період з 10.09.2014 по 09.03.2025 (включно) у розмірі 161605,56 грн.
Обґрунтовуючи вимоги, позивач вказує на порушення відповідачем у спірних правовідносинах чинного законодавства України на момент їх виникнення, що стало підставою для його звернення до суду.Ухвалою судді Чернігівського окружного адміністративного суду Падій В.В. від 24.03.2026 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи та встановлено відповідачу для подання відзиву на позов або заяви про визнання адміністративного позову 15 - денний строк, з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.
Відповідачем подано до суду відзив на позов, в якому заперечує проти задоволення позовних вимог, зазначає, що позивачеві при звільненні виплачено все грошове забезпечення, право на яке мав останній на 09.09.2024, тому вважати, що сума в 277278,75 грн є виплатою заборгованості, яка мала би бути виплачена при звільненні є вкрай неправильно, так як позивач за період служби до суду стосовно позовних вимог, викладених у рішеннях по справах №620/14388/24, №620/14323/24, №620/14125/24, №15384/24 не звертався, а тому вважаємо даний позов є безпідставним.
Позивачем подана відповідь на відзив на позов, в якій вважає доводи відповідача необґрунтованими та незаконними.
Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає таке.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 в період, зокрема, з 25.02.2022 по 16.09.2022 проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 , а в період з 17.09.2022 по 09.09.2024 у Військовій частині НОМЕР_2 що підтверджується матеріалами справи та не заперечується відповідачами.
Військова частина НОМЕР_2 є відокремленим підрозділом Військової частини НОМЕР_1 і перебуває на її фінансовому забезпеченні.Наказом командира Військової частини НОМЕР_2 від 09.09.2024 №255 позивач з 09.09.2024 виключений зі списків Військової частини НОМЕР_2 , у зв`язку зі звільненням у запас за підпунктом «б» (за станом здоров`я) пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».Відповідно до спільної директиви Міністра оборони України та Головнокомандувача Збройних Сил України від 22.05.2025 №Д-321/65/дск, директиви командувача Сил територіальної оборони Збройних Сил України від 22.05.2025 №Д-22/ДСК, наказу начальника Регіонального управління Сил територіальної оборони « ІНФОРМАЦІЯ_1 » від 26.05.2025 №56/ДСК/нод, наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 11.07.2025 №147, наказу командира військової частити НОМЕР_1 (з адміністративно- господарської діяльності) від 17.07.2025 №275 - Військова частина НОМЕР_2 , яка перебувала у підпорядкуванні Військової частини НОМЕР_1 , була переведена з II діючого штату на новий штат військової частини НОМЕР_1 та з анулюванням найменування Військової частини НОМЕР_2 і коду ЄДРПОУ НОМЕР_3 .
Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 13.08.2025 у справі 620/14388/24 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено; рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 06.03.2025 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким адміністративний позов задоволений повністю: визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 щодо не нарахування ОСОБА_1 додаткової винагороди у сумі 30000,00 грн, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану", за періоди з 01.03.2024 по 31.03.2024, з 01.04.2024 по 28.04.2024, з 16.05.2024 по 27.05.2024; зобов`язано Військову частину НОМЕР_2 нарахувати ОСОБА_1 додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану, в розмірі 30000,00 грн на місяць за періоди: з 01.03.2024 по 31.03.2024, з 01.04.2024 по 28.04.2024, з 16.05.2024 по 27.05.2024 включно, пропорційно часу проходження служби з розрахунку на місяць; зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям. особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" в розмірі 30000,00 грн. на місяць за періоди: з 01.03.2024 по 31.03.2024, з 01.04.2024 по 28.04.2024, з 16.05.2024 по 27.05.2024 включно, пропорційно часу проходження служби з розрахунку на місяць.
На виконання постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 13.08.2025 у справі 620/14388/24 відповідачем проведено нарахування і виплату грошового забезпечення позивачу у сумі 277 278,75 грн лише 31.01.2026.
Вважаючи, що несвоєчасний розрахунок при звільненні є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, позивач звернувся до суду з відповідним адміністративним позовом.
Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає таке.Згідно із частиною першою статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Відповідно до частини третьої статті 24 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.
Відповідно до статті 117 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) у редакції, яка діяла до 18.07.2022 передбачалося, що в разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.
Пунктом 16 частини 1 розділу І Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» від 01.07.2022 №2352-IX (далі - Закон №2352-IX), який набрав чинності 19.07.2022, текст статті 117 викладено в такій редакції:
«У разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.
При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті».
Вказана редакція статті 117 Кодексу законів про працю України набрала законної сили з 19.07.2022.
Таким чином, починаючи з 19.07.2022 у КЗпП України стаття 117 передбачає відповідальність роботодавця за затримку розрахунку при звільненні, зокрема, виплату працівнику його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, однак не більш як за шість місяців.Спірні правовідносини у цій справі виникли у зв`язку з невиплатою відповідачем позивачу з 09.09.2024 (дата виключення позивача із списків особового складу військової частини) належного позивачу грошового забезпечення.
З огляду на матеріали справи, фактичний розрахунок проведено на виконання рішення суду 31.01.2026, що підтверджується матеріалами справи та визнається відповідачем.
Отже період затримки розрахунку при звільненні у цій справі розпочався з 10.09.2024 по 31.01.2026 (остаточний розрахунок з позивачем), який регулюється нині чинною редакцією статті 117 КЗпП України, яка передбачає обмеження виплати такому працівникові шістьма місяцями.
Варто вказати, що зміни у статтях 116 та 117 КЗпП України підкреслюють намір законодавця не допустити випадків, за яких порушення прав працівника на своєчасний розрахунок при звільненні триває впродовж значного періоду часу. З урахуванням цих змін працівник повинен бути зацікавленим у швидкому ініціюванню та вирішенню спору, оскільки зволікання з тих чи інших причин у зверненні до суду не даватиме підстави в подальшому претендувати на виплату суми середнього заробітку за весь період, впродовж якого триває порушення його права на своєчасне отримання грошового забезпечення.Разом з тим встановлюючи право позивача для виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд вважає за необхідне визначити розмір такого відшкодування.
Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100 затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати (далі – Порядок № 100).
Відповідно до абзацу 4 пункту 2 розділу 2 Порядку № 100 у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.
За змістом пункту 8 Порядку № 100 при обчисленні середньої заробітної плати за два місяці, виходячи з посадового окладу чи мінімальної заробітної плати, середньоденна заробітна плата визначається шляхом ділення суми, розрахованої відповідно до абзацу п`ятого пункту 4 цього Порядку, на число робочих днів за останні два календарні місяці, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата, згідно з графіком підприємства, установи, організації.
Середня заробітна плата позивача становить 892,85 грн, що підтверджується довідкою Військової частини НОМЕР_1 від 04.10.2024 №18/2153 (а.с.13).Таким чином, сума компенсації за затримку розрахунку при звільненні за період з 10.09.2024 по 31.01.2026 (181 день) становить 161 605,85 грн (892,85 - середньоденний заробіток позивача х 181 дні).
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 26.06.2019 у справі № 761/9584/15-ц (провадження № 14-323цс19) розтлумачила зміст статті 117 КЗпП України та сформулювала висновок, що відшкодування, передбачене цією нормою права, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця. Загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаційний характер, а її заходи спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого (пункти 81, 82 постанови).
Отже ключовий висновок Великої Палати Верховного Суду полягає в тому, що виплата середнього заробітку за статтею 117 КЗпП України за своєю суттю є не штрафом чи каральною санкцією, а спеціальним видом компенсації очікуваних майнових втрат працівника. Саме така компенсаційна природа дозволяє застосувати загальні принципів права, зокрема пропорційності, та обґрунтовує можливість судового контролю за співмірністю розміру компенсації. Законодавчі положення, внесені Законом № 2352-IX, не змінили правової природи цього заходу відповідальності з компенсаційного на каральний.
З огляду на компенсаційний характер відповідальності за статтею 117 КЗпП України Велика Палата Верховного Суду у пунктах 87 та 92 постанови у справі № 761/9584/15-ц дійшла висновку, що «виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України».
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 08.10.2025 у справі №489/6074/23 вказала;
«90. Законом № 2352-IX статтю 117 КЗпП України викладено в новій редакції. Ключовою новелою стало доповнення частини першої словами «...але не більш як за шість місяців».
91. Отже, частина перша статті 117 КЗпП України в редакції Закону № 2352-IX передбачає: «У разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців».
92. Зі змісту наведеної норми вбачається, що законодавець установив максимальну межу періоду, за який нараховується компенсація за затримку розрахунку. Очевидною метою такого законодавчого втручання є забезпечення правової визначеності та запобігання ситуаціям, за яких розмір відповідальності роботодавця міг досягати надмірних значень, що не відповідало б принципу пропорційності. Таким чином, законодавець врегулював критерій «період затримки (прострочення)», установивши для нього граничну межу.
93. Водночас установлення максимального і преклюзивного строку для нарахування середнього заробітку не слід тлумачити як відмову від застосування принципу пропорційності при визначенні остаточного розміру стягнення. 
94. Законодавче рішення усуває ризик «нескінченної» відповідальності в часі, проте не вирішує проблему можливої неспівмірності суми компенсації та розміру основного боргу, яка може виникати і в межах установленого шестимісячного строку. Законодавець установив максимальний поріг відповідальності, однак не визначив, що сума компенсації має бути безумовно стягнута незалежно від обставин.»
Також Велика Палата Верховного суду у вказаній постанові вказала, що Шестимісячне обмеження не нівелює необхідності застосування судом критеріїв, визначених Великою Палатою. Суд при вирішенні подібного спору має оцінювати обставини справи (зокрема, розмір боргу) для визначення справедливого розміру компенсації, який може дорівнювати середньому заробітку за шість місяців, однак може бути і значно меншим, але в будь-якому разі не може перевищувати цю встановлену законом межу. Як було зазначено вище, Закон № 2352-IX не змінив правову природу відшкодування за статтею 117 КЗпП України, яка залишається компенсаційною. Оскільки мета норми права - компенсація, а не покарання, тому і принципи, як-от розумності, справедливості та пропорційності слід застосовувати до визначення розміру компенсації незмінно і послідовно. Статтю 117 КЗпП України потрібно тлумачити у взаємозв`язку із загальними принципами цивільно-правової відповідальності.
Підсумовуючи викладене, Велика Палата Верховного Суду сформулювала такий правовий висновок: обмеження періоду нарахування відшкодування за затримку розрахунку при звільненні шістьма місяцями, запроваджене до статті 117 КЗпП України Законом № 2352-IX, установлює максимальну межу відповідальності роботодавця. Ця законодавча межа не нівелює фундаментальних принципів розумності, справедливості та пропорційності, а також не змінює компенсаційного характеру відповідної виплати. Розглядаючи спори про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні після 19.07.2022, необхідно брати до уваги співмірність заявленої до стягнення суми відшкодування з огляду на конкретні обставини справи. При здійсненні такої оцінки необхідно керуватися критеріями, встановленими Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц (зокрема, враховувати розмір простроченої заборгованості, її співвідношення із середнім заробітком, поведінку сторін тощо) для забезпечення справедливого балансу інтересів сторін трудових правовідносин. Розмір відшкодування суд може зменшити незалежно від ступеня задоволення позовних вимог про стягнення належних звільненому працівникові сум. Однак загальний період нарахування компенсації не може перевищувати шести місяців.
Отже, суд з урахуванням визначеного розміру простроченої заборгованості у сумі 277278,75 грн, яка підлягала виплаті при звільненні суд вважає за необхідне застосувати критерії пропорційності розміру відшкодування, визначеного відповідно до статті 117 КЗпП України.
В аспекті питання обчислення розміру належної до відшкодування суми, суд зазначає, що спираючись на критерії, наведені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі №761/9584/15-ц, Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду у постанові від 30.11.2020 у справі № 480/3105/19 визначив формулу, яку необхідно застосовувати для обчислення частки середнього заробітку, яка підлягає стягненню у випадку зменшення його розміру.
У цьому судовому рішенні у частині, що стосується виплати середнього заробітку за час затримки фактичного розрахунку, Верховний Суд зазначив про те, що в разі виплати частини (не всіх) належних звільненому працівникові сум зменшується відповідно розмір відповідальності. І цей розмір відповідальності повинен бути пропорційним розміру невиплачених сум з урахуванням того, що всі належні при звільненні суми становлять сто відсотків, стільки ж відсотків становить розмір середнього заробітку. Тобто, залежно від розміру невиплачених належних звільненому працівникові сум прямо пропорційно належить виплаті розмір середнього заробітку, однак за весь час їх затримки по день фактичного розрахунку.
Таким чином Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду у постанові від 30.11.2020 у справі № 480/3105/19 дійшов висновку, що залежно від розміру невиплачених належних звільненому працівникові сум прямо пропорційно належить виплаті розмір середнього заробітку, однак за весь час їх затримки по день фактичного розрахунку.
Отже для цілей обчислення середнього заробітку в цій справі з урахуванням наведених позицій Верховного Суду підлягає встановленню: розмір середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні; загальний розмір належних позивачеві при звільненні виплат; частка коштів, яка була виплачена позивачу при звільненні у порівнянні з загальним розміром належних позивачеві при звільненні виплат; частка коштів, яка не була виплачена позивачу при звільненні у порівнянні з загальним розміром належних позивачеві при звільненні виплат.
Так, згідно наявної в матеріалах справи довідки Військової частини НОМЕР_1 від 22.05.2026 №18/1693 середньоденне грошове забезпечення позивача складає 892,85 грн, а згідно витягу з розрахункової відомості №9/20 за вересень 2024 року Військової частини НОМЕР_1 позивачу при звільненні було нараховано 196070,42 грн.
Із врахуванням несвоєчасно виплаченого грошового забезпечення в сумі 277278,75 грн, на яке позивач також мав право на день звільнення, сума усіх належних позивачу при звільненні виплат становить 473349,17 грн (277278,75 грн + 196070,42 грн).
Отже, сума усіх належних позивачу виплат при звільненні складає 473349,17 грн (що становить 100%), з них в день звільнення фактично виплачено 196070,42 грн (що становить 41,42% від суми усіх належних на день звільнення виплат), а сума невиплаченого грошового забезпечення складає - 277278,75 грн (що становить 58,58% від суми усіх належних на день звільнення виплат).
Зважаючи на кількість днів затримки розрахунку у період з наступного дня після звільнення позивача (10.09.2024) по 31.01.2026 (обмеження строком виплати у 6 місяців) складає 181 дні, середній заробіток за вказаний період становить 161605,85 грн (892,85 грн*181), що становить 100%.
Виходячи з принципу пропорційності, сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за вказаний період становить 94668,68 грн (58,58% від 161605,85 грн).
При цьому суд враховує, що позивачем невірно визначено в прохальній частині період виплати середнього заробітку за весь час затримки виплати всіх сум в період, з 25.02.2022 по 18.07.2022 та за період з 19.07.2022 по 09.09.2024 (включно), що повинні були бути виплачені у день звільнення, за період з 10.09.2014 по 09.03.2025, оскільки як встановлено судом на виконання постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 13.08.2025 у справі 620/14388/24 відповідачем проведено нарахування і виплату грошового забезпечення позивачу 31.01.2026 у сумі 277 278,75 грн, що складалися з додаткової винагороди у сумі 30000,00 грн на місяць за періоди: з 01.03.2024 по 31.03.2024, з 01.04.2024 по 28.04.2024, з 16.05.2024 по 27.05.2024, пропорційно часу проходження служби з розрахунку на місяць.
З огляду на очевидну неспівмірність заявлених до стягнення сум середнього заробітку зі встановленим розміром заборгованості, характером цієї заборгованості та враховуючи, що з 24 лютого 2022 року у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України Указом Президента України № 64/2022 введено воєнний стан в Україні, якій триває і на даний час, великий дефіцит бюджету України, недостатність коштів для фінансування Збройних Сил України, з урахуванням того, що в умовах дії воєнного стану видатки в першу чергу спрямовуються на національну безпеку і оборону та на здійснення заходів правового режиму воєнного стану, тому суд приходить до висновку за доцільне стягнути з відповідача на користь позивача розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку в сумі 94668,68 грн, що буде достатньою компенсацію майнових втрат, які поніс позивач через несвоєчасний розрахунок при звільнені, та не призведе до надмірного фінансового тягаря для відповідача. 
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову частково.
При вирішенні даної справи судом були враховані положення частини 2 статті 2 та частини 2 статті77 Кодексу адміністративного судочинства України.
Правові підстави для розподілу судових витрат згідно статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України відсутні.
Керуючись статтями 139, 227, 241-243, 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд 

В И Р І Ш И В:
Адміністративний позов задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність Військова частина НОМЕР_1 щодо не проведення з ОСОБА_1 своєчасного повного розрахунку при звільненні з військової служби.
Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки виплати всіх сум у розмірі 94668 (дев`яносто чотири тисячі шістсот шістдесят вісім) грн 68 коп, з відрахуванням зборів, податків та інших обов`язкових платежів з вказаної суми.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити. 
Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.
Рішення суду може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду за правилами, встановленими статтями 293, 295 - 297 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_4 ).
Відповідач: Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ – НОМЕР_5 ).

Суддя В.В. Падій