Справа № Справа № 530/1276/26
Номер провадження 2/530/938/26 

Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.06.2026           м. Зіньків

Зіньківський районний суд Полтавської області в складі головуючого судді Ситник О.В., за участі секретаря Тараненко Т.І. розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Зіньківської міської ради про визначення додаткового строку для прийняття спадщини;
ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_1 звернулася до  Зіньківського районного суду Полтавської області з позовом до Зіньківської міської ради про визначення додаткового строку для прийняття спадщини. 
З позовної заяви вбачається, що 09 листопада 2005 року ОСОБА_2 склала заповітне розпорядження, відповідно до якого все майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, все, що буде мені належати на день смерті і на що позивач за законом матиме право заповіла позивачу ОСОБА_1 . Даний заповіт був посвідчений секретарем виконавчого комітету Великопавлівської сільської ради Зіньківського району Полтавської області Гудько Н.І. та зареєстрований в реєстрі за № 248. 
ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 . 
На період відкриття спадщини ОСОБА_2 проживала одна та була зареєстрована в Гадяцькому геріатричному будинкові – інтернату за адресою: АДРЕСА_1 . 
Після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина на все спадкове майно. 
Упродовж строку, який наданий законом для прийняття спадщини, а саме: 6 (шість) місяців, як зазначено у статті 1270 Цивільного кодексу України, позивач спадщину не прийняла. Термін для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 припав на період з 18 листопада 2014 року по 18 травня 2015 року. Відповідно до ч. 1. ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Так як ОСОБА_2 була зареєстрована за місцем проживання окремо від позивача, то остання мала подати заяву про прийняття спадщини. У вищезазначений термін спадщину вона не прийняла, заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини не подавала з наступних причин: 
30.04.2026 від працівників Великопавлівського сільського старостату позивач дізналася про наявність заповіту померлої ОСОБА_2 нам своє ім`я. 
Позивачеві не було відомо, що ОСОБА_2 склала за життя заповіт на її ім`я .
Ухвалою судді від 09.06.2026 року відкрито загальне провадження по справі.
В судове засідання 19.06.2026 року учасники справи не з`явились, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином заперечень, клопотань до суду не надали.
Відповідно до ч. 2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У зв`язку з цим, на підставі ст. 247 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу в судовому засіданні без фіксування судового процесу. Та враховуючи, що відповідач визнав позов , в розумінні ст. 200 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу у підготовчому судовому засіданні. 
Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи і давши їм належну оцінку приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 до Зіньківської міської ради про визначення додаткового строку для прийняття спадщини - підлягає до задоволення з наступних підстав:
У відповідності до ч.3 та ч.4 ст.12,ч.1 та ч.2 ст.13 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
З статей 1216-1218 ЦК України вбачається, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Судом встановлено, що 09 листопада 2005 року ОСОБА_2 склала заповітне розпорядження, відповідно до якого все майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, все, що буде мені належати на день смерті і на що позивач за законом матиме право заповіла позивачу ОСОБА_1 . Даний заповіт був посвідчений секретарем виконавчого комітету Великопавлівської сільської ради Зіньківського району Полтавської області Гудько Н.І. та зареєстрований в реєстрі за № 248 (а.с. 9). 
ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 (а.с. 4). 
Після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина на все спадкове майно. 
Упродовж строку, який наданий законом для прийняття спадщини, а саме: 6 (шість) місяців, як зазначено у статті 1270 Цивільного кодексу України, позивач спадщину не прийняла. Термін для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 припав на період з 18 листопада 2014 року по 18 травня 2015 року. Відповідно до ч. 1. ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Так як ОСОБА_2 була зареєстрована за місцем проживання окремо від позивача, то остання мала подати заяву про прийняття спадщини. У вищезазначений термін спадщину вона не прийняла, заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини не подавала з наступних причин: 
30.04.2026 від працівників Великопавлівського сільського старостату позивач дізналася про наявність заповіту померлої ОСОБА_2 нам своє ім`я. 
Позивачеві не було відомо, що ОСОБА_2 склала за життя заповіт на її ім`я.
В зв`язку з викладеним протягом строку прийняття спадщини за померлою ОСОБА_2 позивач добросовісно вважала, що він не має спадкових прав на будь-яке майно спадкодавця, оскільки не є спадкоємцем за законом, а про існування заповіту не здогадувалася.
Позов спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини, про визначення йому додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, порушує права іншого спадкоємця, який спадщину прийняв, а тому належними відповідачами у спорах про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини є спадкоємці, які прийняли спадщину. За відсутності таких спадкоємців відповідачем виступає територіальна громада в особі органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, у зв`язку з чим позов пред`являється до Зіньківської міської ради Полтавської області – за місцем знаходження спадкового майна.
Кожній особі згідно Конституції України гарантоване право на звернення до суду за захистом своїх законних прав та інтересів. 
Згідно ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. 
Пленум Верховного Суду України у Постанові № 7 від 30.05.2008 р. роз`яснив, що особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої ст. 1272 ЦК України. 
Ст. 4 ЦПК України передбачає, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. 
Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважних причин, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.
Поважними причинами пропуску строку, з урахуванням конкретних фактичних обставин справи, можуть визнаватись, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, у тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо. 
Разом із тим у постановах від 25 березня 2020 року у справі № 296/12396/18 (провадження №61-10481 св19), від 17 грудня 2021 року у справі № 315/386/19 (провадження № 61-15100св21), від 29 січня 2024 року у справі № 552/4825/22 (провадження № 61- 16505св23), від 07 лютого 2024 року у справі № 474/454/18 (провадження № 61-14756св23), від 21 лютого 2024 року у справі № 760/4267/21 (провадження № 61-14640св23) Верховний Суд врахував, що необізнаність спадкоємця про наявність заповіту с поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини, а також те, що при вирішенні питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права. 
На цю усталену практику посилається Верховний Суд у постанові 18.06.2024 у справі № 734/985/23. 
У інших постановах Верховного Суду, зокрема від 24.02.2025 у справі № 343/581/24, від 31.01.2025 у справі № 638/8634/23, суд висловлює позицію, що "Вирішуючи питання поважності причин пропуску шестимісячного строку, визначеного статтею 1270 ЦК України для прийняття спадщини, суд має враховувати, що такі причини визначаються індивідуально в кожному конкретному випадку з огляду на обставини кожної справи. 
Принцип "пропорційності" пов`язаний із принципом верховенства права: принцип верховенства права є фундаментом, на якому базується принцип "пропорційності", натомість принцип "пропорційності" є умовою реалізації принципу верховенства права і водночас його необхідним наслідком. Судова практика Європейського суду з прав людини розглядає принцип "пропорційності" як невід`ємну складову та інструмент верховенства права, зокрема й у питаннях захисту права власності. 
Вжиті державою заходи мають бути ефективними з точки зору розв`язання проблеми суспільства, і водночас пропорційними щодо прав приватних осіб. Оцінюючи пропорційність, необхідно визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були б мент обтяжливими для прав і свобод заінтересованої особи, оскільки обмеження не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж необхідно для реалізації поставленої мети". 
У постанові Верховного Суду від 17.11.2021 у справі № 755/5684/18 раніше було сформульовано вищевказану думку та доцільно вказано, що "Рішення суду повинне бути не просто формально законним і обґрунтованим, а й справедливим за своєю суттю. Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи". 
Додатково слід врахувати усталену правову позицію Верховного Суду щодо необхідності поваги до волі заповідача, що сформувалась при вирішені спорів щодо дійсності заповітів (постанови ВС від 30.10.2025 у справі №742/2768/24, від 29.07.2025 у справі № 753/19295/23, від 31.03.2025 у справі № 681/258/24): "Свобода заповіту передбачає особисте здійснення заповідачем права на заповіт шляхом вільного волевиявлення, яке, будучи належним чином вираженим, піддається правовій охороні і після смерті заповідача. Свобода заповіту як принцип спадкового права включає, серед інших елементів, також необхідність поваги до волі заповідача та обов`язковість її виконання". 
Тобто, повага до волі спадкодавця передбачає не лише формальне визнання змісту заповіту, але й недопущення створення штучних бар`єрів у реалізації спадкоємцями свого спадкового права у випадках, коли пропуск строку був зумовлений поважними обставинами та не порушує прав інших осіб. Якщо прийняття спадщини конкретним спадкоємцем не тягне за собою негативних наслідків для третіх осіб та повністю відповідає волевиявленню спадкодавця, суд не повинен застосовувати надмірно формальний підхід, який призводив би до фактичного нівелювання свободи заповіту та позбавлення спадкоємця права, наданого йому самим спадкодавцем. 
У постанові КЦС ВС від 17.07.2024 у справі № 348/808/20 Верховний Суд погодився з висновками судів попередніх інстанцій про наявність підстав для визначення додаткового строку, врахувавши "останню волю спадкодавця як прояв свободи заповіту" та "наявність поважних об`єктивних причин незначного пропуску передбаченого законом строку на звернення із заявою про прийняття спадщини".
Причиною пропуску позивачем строку для прийняття спадщини стала відсутність будь-якої інформації щодо наявності заповіту на її ім`я до півроку з дня смерті спадкодавця ОСОБА_2 не отримала, що є підставою звернення з цією заявою до суду.
За наведених вище обставин, суд приходить до висновку, що причини пропуску позивачем строку для прийняття спадщини є поважними, бере до уваги також той факт що інших спадкоємців які б прийняли спадщину немає, тому позов слід задовольнити і визначити позивачу ОСОБА_1 додатковий строк для подачі до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини.
На підставі викладеного та керуючись ст.1272 ЦК України, ст.ст. 12,13, 81, 189-200, 210, 247, 258-259, 263-268 , 280 -285 ЦПК України суд, -
в и р і ш и в:
1.Позовну заяву ОСОБА_1 до Зіньківської міської ради про визначення додаткового строку для прийняття спадщини - задовольнити.
2.Продовжити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНКОПП НОМЕР_1 , строк для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , терміном три місяці з дня набрання рішенням суду законної сили.
Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з моменту проголошення, а учасниками, що не були присутні при його проголошенні у той же строк з моменту отримання копії рішення.

Суддя	О. В. Ситник