Справа № 591/14684/25
Провадження № 2/591/3856/25

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
25 травня 2026 року м. Суми
Зарічний районний суд міста Суми в складі:
головуючого судді Косар А. І.
розглянув у порядку загального позовного провадження
на стадії судового розгляду
судову справу єдиний унікальний номер 591/14684/25
сторони та інші учасники справи:
позивач ОСОБА_1 ,
в інтересах якої діє адвокат Фомінов Роман Миколайович
відповідач  ОСОБА_2 
про позбавлення батьківських прав
третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору: 
Управління «Служби у справах дітей» Сумської міської ради 
учасники судового процесу:
представник позивача адвокат Фомінов Р. М.,
представник третьої особи Мірошніченко Є. М.,
секретар судового засідання Сема Д. С. 
Короткий зміст позовних вимог
У грудні 2025 року адвокат Фомінов Роман Миколайович, діючи в інтересах ОСОБА_1 , звернувся до Зарічного районного суду міста Суми з позовом до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав, третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей Сумської міської ради. 
Вимоги мотивовано тим, що:
З 16.03.2019 сторони перебували у шлюбі, який розірвано за рішенням суду від 30.04.2025. Під час шлюбу дошлюбне прізвище « ОСОБА_3 » позивач не змінювала.
Від шлюбу з відповідачем ОСОБА_2 позивач має спільну малолітню дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Відповідач достеменно знав про народження дитини та про те, що він записаний її батьком. Про цей факт та необхідність участі у вихованні дитини позивач неодноразово повідомляла відповідача під час телефонних розмов, у тому числі через месенджер WhatsApp.
Незважаючи на обізнаність про наявність у нього батьківських прав та обов`язків, відповідач свідомо ухилився від їх виконання. Він не цікавиться життям доньки, не приймає участі у її вихованні, свідомо нехтує своїми обов`язками.
Позивач та її чоловік від другого шлюбу самостійно займаються вихованням дитини, піклуються про фізичний та духовний її розвиток, стан здоров`я тощо. Відповідач від спілкування з дитиною, її вихавання та утримання свідомо самоусунувся, дистанціовався від вирішення усіх ключових питань, пов`язаних із його участю у житті дитини. Ніякої ініціативи щодо зустрічей з донькою він не виявляв, не вітав із днем народження, при тому, що телефонний номер позивач не міняла. 
Просить суд позбавити батьківських прав ОСОБА_2 стосовно малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а також стягнути аліменти на утримання дитини у частці від заробітку (доходу).
Рух справи у суді першої інстанції
07 січня 2026 року ухвалою суду прийнято до розгляду позовну заяву за місцем проживання позивача та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання.
Виклик відповідача у справі здійснюється через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України.
09 лютого 2026 року Ухвалою суду закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

13.05.2026 від Управління «Служби у справах дітей» Сумської міської ради надійшов Висновок про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 . 

У справі на стадії ухвалення судового рішення оголошено перерву

Аргументи учасників судового процесу

В судовому засіданні 13.05.2026 представник позивача позов підтримав і просив задовольнити з наведених у ньому підстав.
Відповідач правом на відзив не скористався.
Представник третьої особи у судовому засіданні Висновок про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 підтримав.
Фактичні обставини справи, з`ясовані судом
Судом встановлено, що ОСОБА_1 , громадянство:України, та ОСОБА_2 , громадянство: республіки Ірак, з 16 березня 2019 року перебували у шлюбі, та заочним рішенням Зарічного районного суду міста Суми від 30 квітня 2025 року шлюб розірвано (ас 6-7, 10). 
ОСОБА_4 народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце народження: Україна Сумська область місто Суми, її батьками значаться ОСОБА_2 та громадянка України ОСОБА_5 (ас 9).
Дитина сторін проживає з матір`ю (ас 11).
27.09.2025 позивач зареєструвала шлюб з ОСОБА_6 , змінила прізвище на “ ОСОБА_7 ” (ас 8).
Висновком Органу опіки та піклування Управління «Служби у справах дітей» Сумської міської ради від 13.05.2026 № 758/27.1-27 визнано за доцільне позбавити ОСОБА_2 батьківських прав щодо малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . (ас 84). 
Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права
Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Відповідно до статті 3 ЦПК України та статті 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» висновки ЄСПЛ є джерелом права.
Згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Частинами першою та другою статті 3 Конвенції про права дитини закріплено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, вважається такою, яка походить від подружжя. При цьому мати дитини не повинна надавати доказів походження дитини від свого чоловіка, а останній — доводити своє батьківство. На відміну від материнства визначення батьківства залежить від сімейного стану матері дитини. Українське сімейне законодавство виходить із презумпції батьківства чоловіка матері дитини. 

Відповідно до ст. 133 СК, якщо дитина народилася у подружжя, дружина записується матір`ю, а чоловік — батьком дитини.

Разом з тим дружина і чоловік мають право подати до органу державної реєстрації актів цивільного стану спільну заяву про невизнання чоловіка батьком дитини.

Якщо ж мати дитини, яка перебуває у зареєстрованому шлюбі, під час реєстрації народження заявляє, що її чоловік не є батьком цієї дитини, та у зв`язку з цим просить не вказувати його як батька в актовому записі про народження дитини, то її прохання може бути задоволене лише за наявності спільної заяви самої матері та її чоловіка про невизнання його батьком дитини.

Факт перебування жінки у шлюбі встановлюється, як правило, на момент народження дитини. Згідно зі ст. 122 СК походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров`я про народження дружиною дитини.
Судом встановлено, що на момент народження  ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 сторони перебували у шлюбі. Отже, за Сімейним кодексом України ОСОБА_2 значиться батьком малолітньої дитини.
Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Будь-який сімейний спір стосовно дитини має вирішуватися з урахуванням та якнайкращим забезпеченням інтересів дитини.
Стаття 9 Конвенції про права дитини зобов`язує держави-учасниці забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
Відповідно до частин першої та другої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини.
На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.
Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (частина друга статті 15 Закону України «Про охорону дитинства»).
Згідно з частиною першою статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.
Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України свідчить, що ухилення від виконання обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками (див.: постанову Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 553/2563/15-ц (провадження № 61-12305св18)).
Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти (див.: постанову Верховного Суду від 06 травня 2020 року у справі № 753/2025/19 (провадження № 61-1344св20)).
Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.
ЄСПЛ у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграфи 57, 58).
Оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими.
При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09, рішення ЄСПЛ від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13).
Позбавлення особи її/його батьківських прав є особливо кардинальним заходом, який позбавляє батька/матір сімейного життя з дитиною, та не відповідає меті їх возз`єднання (рішення ЄСПЛ від 30 червня 2020 року у справі «Ілля Ляпін проти росії», заява № 70879/11)
Рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання. Попри це, в першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.
Наведене узгоджується з правовими висновками щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, сформульованими Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц та Верховним Судом у постановах: від 13 березня 2019 року у справі № 631/2406/15-ц, від 24 квітня 2019 року у справі № 300/908/17, від 09 листопада 2020 року у справі № 753/9433/17, від 02 грудня 2020 року у справі № 180/1954/19, від 17 січня 2024 року у справі № 735/308/21.
Судова практика у цій категорії справ є сталою, відмінність залежить лише від фактичних обставин конкретної справи й доказування.
Нормами статті 19 СК України встановлено, що при розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.
Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (частина шоста статті 19 СК України).
Відповідно до частини третьої статті 12, частин першої та шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
За змістом статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останньої батьківських прав, покладено на позивача.
Суд бере до уваги висновок органу опіки та піклування, оскільки такий висновок не суперечить інтересам дитини, містить відомості щодо наявності виключних обставин, які свідчать про свідоме нехтування відповідачем своїми обов`язками.
Орган опіки та піклування встановив факт відсутності зв`язку батька з дитиною.
На думку суду, поведінка відповідача свідчить про незацікавленість його як батька у долі дитини, байдужому ставленні до своїх батьківських обов`язків.
Отже, позивач надав суду беззаперечні та достатні доказі на підтвердження винної поведінки відповідача, його свідомого нехтування своїми батьківськими обов`язками стосовно доньки. Він не бере участі у вихованні та утриманні дитини, не спілкується з нею і навіть не намагається вживати відповідних заходів для цього.
Суд виходить з того, що позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав є крайнім заходом впливу, необхідність застосування якого за обставин цієї справи позивачем є доведеною. 
Отже, у справі, яка розглядається судом встановлено, що наявні правові підстави для застосування такого крайнього заходу впливу щодо ОСОБА_2 як позбавлення його батьківських прав стосовно дитини.
Відповідно до ч. 2 ст. 166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини.

Крім того, ч. 3 ст. 166 СК України визначено, що при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. 

Відповідно до стст. 180, 182 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття і при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини та платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей.

Статтею 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.
Відповідно до ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Враховуючи, що відповідач є особою працездатного віку, має об`єктивну можливість сплачувати аліменти, а будь-яких доказів, які б спростовували ці обставини, відповідач не надав, суд вважає, що є законні підстави для стягнення з відповідача на малолітню дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти у розмірі 1/4 частини з усіх видів її заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову з 22.12.2025.
Отже позов є підставним до задоволення.
Відповідно до статті 430 ЦПК України суд допускає рішення в частині стягнення аліментів до негайного виконання у межах суми платежу за один місяць.
Аналізуючи всі доводи сторін, Суд також приймає до уваги висновки ЄСПЛ, викладені в рішенні у справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, в якому суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід.
Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.
Згідно пункту 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Щодо розподілу судових витрат між сторонами
Відповідно до статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 211.20 грн та в дохід держави судовий збір у розмірі 1 211.20 грн (стягнення аліментів).

Керуючись ст. 141, 258- 259, 263-265, 268, 272, 274, 352, 354, 430 Цивільного процесуального кодексу України, суд, - 
УХВАЛИВ:
Позов задовольнити.
Позбавити батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , громадянство: республіки Ірак, стосовно малолітньої доньки ОСОБА_4 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце народження: Україна Сумська облать місто Суми, народження якої зареєстроване 05 березня 2024 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану у місті Суми Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про що складено відповідний актовий запис № 269.

Надіслати копію рішення суду про позбавлення батьківських прав після набрання ним законної сили до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем реєстрації народження дітей.
Стягнути із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , громадянство: республіки Ірак, Паспорт гр. Ірака серія НОМЕР_1 , останнє відоме місце проживання до 04.01.2023: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 , дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП: НОМЕР_2 , аліменти на утримання малолітньої доньки,  ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі частки заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісяця, починаючи від дня звернення до суду з 22.12.2025, і до досягнення дитиною повноліття.
Рішення в частині стягнення аліментів підлягає негайного виконання в межах суми платежу за один місяць.
Стягнути із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , громадянство: республіки Ірак, Паспорт гр. Ірака серія НОМЕР_1 , останнє відоме місце проживання до 04.01.2023: АДРЕСА_1 , судові витрати (судовий збір) у розмірі 1 211 /одна тисяча двісті одинадцять/ грн 20 коп., та в дохід держави /отримувач коштів: ГУК у м.Києві/м.Київ/22030106; код за ЄДРПОУ: 37993783; банк отримувача: Казначейство України (ЕАП); рахунок отримувача: 908999980313111256000026001, код класифікації доходів бюджету: 22030106/ судовий збір у розмірі 1 211 /одна тисяча двісті одинадцять/ грн 20 коп.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Сумського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Інформація про сторони та інших учасників справи:

позивач ОСОБА_1 , дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_2 ;
представник позивача адвокат Фомінов Роман Миколайович РНОКПП: НОМЕР_3 , місце знаходження: вул. Д. Бортнянського, 82/1, м. Суми Сумська область, 40000, Україна; ОРДЕР СЕРІЯ ВМ № 1066540 від 19.12.2025;
відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , громадянство: республіки Ірак, Паспорт гр. Ірака серія НОМЕР_1 , останнє відоме місце проживання до 04.01.2023: АДРЕСА_3 ;
третя особа Управління «Служби у справах дітей» Сумської міської ради ЄДРПОУ:34743343, місцезнаходження юридичної особи: вул. Харківська, буд. 35, м. Суми Сумська обл., 40034, Україна; представник за довіреністю Мірошніченко Є. М.

Суддя А. І. Косар