ВІТОВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД 
Миколаївської області

Справа №488/5500/25 
Провадження №2/477/984/26 

РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2026 року  м. Миколаїв

Вітовський районний суд Миколаївської області в складі:
головуючої судді Саукової А.А.,
з секретарем судового засідання Котовою О.Д.,
розглянувши в підготовчому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа – Служба у справах дітей Корабельного району Миколаївської міської ради, про визначення місця проживання дитини -
ВСТАНОВИВ:
До Вітовського районного суду Миколаївської області за підсудністю з Корабельного районного суду міста Миколаєва надійшла цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа – Служба у справах дітей Корабельного району Миколаївської міської ради, про визначення місця проживання дитини.
Представник позивача – адвокат Ротар Аліна Леонідівна звернулася до суду з заявою, в якій просить визначити місце проживання неповнолітнього – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 за місцем проживання матері.
Позов обґрунтовує тим, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі з 09 березня 2017, який було розірвано рішенням Жовтневого районного суду Миколаївської області від 07 грудня 2018 року по справі № 489/5068/18.
Від спільного шлюбу сторони мають сина: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (копія Свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 ).
Дитина зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .
Проте фактично мешкає разом з матір`ю ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 . Дана квартира належить матері позивачки ОСОБА_4 на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 28 липня 2021 року.
Фактичне місце проживання дитини з матір`ю за вищенаведеною адресою підтверджується Актом від 01 травня 2025 року.
Представник позивача зазначає, що позивачкою створені всі умови для проживання дитини, син проживає з матір`ю однією сім`єю тривалий час та має сталі, гармонійні відносини в звичному для нього середовищі, тому з урахуванням норм чинного законодавства України, положень Конвенції про права дитини та практики Європейського суду з прав людини, представник позивача вважає за необхідне та доцільне визначити місце проживання дитини з матір`ю для забезпечення якнайкращих інтересів дитини, а саме визначити місце проживання ОСОБА_3 разом із матір`ю - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що відповідатиме найкращим інтересам дітей, сприятиме розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі.
Позивач в підготовче судове засідання не з`явився, представник позивача подала до суду заяву про розгляд справи без участі позивача та представника позивача, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила задовольнити.
Відповідач ОСОБА_2 в підготовчому судовому засіданні визнав позов в повному обсязі, пояснив, що наслідки визнання позову йому зрозумілі, не заперечував щодо прийняття рішення в підготовчому судовому засіданні.
Третя особа в судове засідання не з`явилась, повідомлена належним чином, будь яких клопотань або заперечень на адресу суду не надходило.
Положеннями ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.
Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.
Визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому є всі законні підстави для задоволення позову в частині визначення місця проживання неповнолітньої дитини.
Відповідач ОСОБА_2 згідно наданих суду пояснень позовні вимоги визнає, тому суд вважає за можливе ухвалити рішення за результатами підготовчого провадження.
Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні правовідносини.
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі з 09 березня 2017, який було розірвано рішенням Жовтневого районного суду Миколаївської області від 07 грудня 2018 року по справі № 489/5068/18.
Від спільного шлюбу сторони мають сина: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (копія Свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 ).
Дитина зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .
Проте, фактично мешкає разом з матір`ю ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 . Дана квартира належить матері позивачки ОСОБА_4 на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 28 липня 2021 року.
Фактичне місце проживання дитини з матір`ю за вищенаведеною адресою підтверджується Актом від 01 травня 2025 року.
Судовим наказом Заводського районного суду м. Миколаєва від 19.06.2025 по справі № 489/3653/25 стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 12.05.2025 і до досягнення дитиною повноліття.
Мати ОСОБА_1 працевлаштована неофіційно та має стабільний дохід, що підтверджується доданою випискою з її карткового рахунку в АТ КБ «Приватбанк» від 19.10.2025 року.
Представник позивача наголошує на тому, що вихованням сина займається виключно позивачка, присвячуючи час різноманітним заходам, направленим на задоволення індивідуальних потреб сина відповідно до віку, статі, особливостей розвитку, родинних зв`язків, разом гуляють в парках, на дитячих майданчиках, відвідують культурно-розважальні місця. Розподіляючи час та враховуючи певний розпорядок проведення дня дитини, позивач підтримує необхідний баланс відпочинку та прогулянок, режиму харчування, сну та розвитку дитини. Умови проживання дитини задовільні, він забезпечений всім необхідним для проживання та навчання. Згідно характеристики наданої в.о. директора та класним керівником. Миколаївської гімназії №56 ММР, ОСОБА_5 навчається в закладі з першого класу. Мати приділяє багато уваги вихованню та навчанню сина. ОСОБА_6 навчається в екстернат ній формі здобуття освіти, всі діагностичні роботи здаються вчасно та в повному обсязі. Завжди підтримується зв`язок з класним керівником.
Вказане свідчить про те, що дитині створені комфортні умови для навчання та здобуття середньої освіти.
Мати ОСОБА_1 приділяє особливу увагу здоров`ю сина ОСОБА_3 . Так, з ОСОБА_1 укладено декларацію №0001-К2Т6-0КА0 про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу. Мати здійснює періодичне обстеження стану здоров`я дитини, про що свідчать долучені до матеріалів консультації спеціалістів від 24.10.2025 та 17.11.2025 року.
Відповіднол до психолого-педагогічної характеристики дитини ОСОБА_7 , наявність постійної близької взаємодії з мамою для хлопчика є вкрай важливою, оскільки він поруч із мамою почуває себе найбільш безпечно. ОСОБА_6 виявляє страх і тривожність, пов`язані з можливістю проживати лише з татом, свідомо заперечує таку можливість, тема ймовірної розлуки з мамою викликає у хлопчика надмірні переживання та негативні емоції, що може стати причиною стресу або психологічного травмування дитини в подальшому. ОСОБА_5 як особистість розвивається гармонійно, добре, мотивований, має сформовані навички самоконтролю та саморегуляції.
В ході розгляду справи батько дитини ОСОБА_2 погодився з визначенням місця проживання дитини з матір`ю.
Відповідно до ст.160 Сімейного кодексу України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.
Відповідно до ст.161 Сімейного кодексу України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватись органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.
Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.
Відповідно до ч.1ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.
З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини.
Відповідно до ст. ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція) держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.
У п. 1 ст. 9 указаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції).
Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою.
При розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.
Положеннями ст. 19 СК України встановлено, що при розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2019 року у справі № 377/128/18 (провадження № 61-44680св18) зазначено, що «тлумачення ч. 1 ст. 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку».
Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, враховуючи правову позицію Верховного Суду, сформульовану в постанові від 23 березня 2023 року у справі № 759/4616/19-ц (провадження № 61-8244св22), вважає за необхідно зазначити, що здебільшого потреба у втручанні держави шляхом вирішення судами спорів між батьками щодо визначення місце проживання дітей або участі одного з батьків у їх вихованні зумовлена поведінкою самих батьків та їх небажанні віднайти порозуміння між собою в позасудовому порядку в найкращих інтересах дітей.
Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, ч. ч. 2 і 3ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства»,ст.161 СК України випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини.
Враховуючи обставин цієї справи, та беручи до уваги те, що батько дитини - відповідач по справі не заперечує в задоволенні вимог позивачки, виходячи з інтересів неповнолітньої дитини, добросовісного виконання ОСОБА_1 своїх батьківських обов`язків, створення для доньки необхідних умов для проживання та розвитку, забезпечення її усім необхідним, поведінку матері та ставлення її до своїх батьківських обов`язків, а також відсутність виключних обставин, які б унеможливлювали проживання дитини з матір`ю, чи негативно б впливали на її виховання чи розвиток, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовної вимоги про визначення місця проживання неповнолітньої дитини з матір`ю.
При цьому суд вказує на те, що визначення місця проживання дитини разом із матір`ю не позбавляє права відповідача у справі спілкуватися з дитиною та не обмежує його у здійсненні своїх батьківських прав та обов`язків, оскільки батько дитини не обмежений у своєму праві на спілкування з дитиною, прояву турботи відносно неї та участі у її вихованні.
У разі зміни обставин у відносинах сторін спору, а в першу чергу, відносин між батьками, визначене у цій справі місце проживання дитини може бути змінено як за згодою батьків, так і в судовому порядку.
Керуючись ст. ст. 9, 12, 13, 81, 89, 200, 211, 223, 259, 263, 264, 265, 268 ЦПК України, ст.129 СК України, суд, -
ВИРІШИВ:
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа – Служба у справах дітей Корабельного району Миколаївської міської ради, про визначення місця проживання дитини - задовольнити повністю.
Визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , разом з його матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , за місцем проживання матері.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Повне найменування сторін та інших учасників справи:
Позивач – ОСОБА_1 , АДРЕСА_3 ; фактичне місце проживання, АДРЕСА_2 .
відповідач – ОСОБА_2 , АДРЕСА_1 
Третя особа – Служба у справах дітей Корабельного району Миколаївської міської ради – Миколаївська область, м. Миколаїв, пр. Богоявленський 314. 

Суддя          А.А.Саукова